189 



dIanJe"? Att de ofrige till sioå for denna sats åbe- 

 ropade anledningar e) aro mer ofvertygande , kan 

 lått visas, hvarfore jag endast med fä ord vill vid- 

 röra dem: Till ytterligare stod for sitt påstående 

 citerar nemligen Tengmalm, Pennants och 

 Lewins auctoritet^ hvilken , om man ock ville med- 

 gifva, att han rått fattat desse Författares ej nog 

 klart yttrade mening, likväl ej lårer vara tilhåcke- 

 1ig att upvåga Lathams, Buffons, v. LiNwés m. 

 fleres, som uttryckeligen yrka motsatsen. Den lik- 

 het i bildningen, som Tengmalm vidare anförer 

 aga rum mellan Aluco och stricdula, minskas myc- 

 ket vid betraktandet af den sednares långa ben, 

 hvilka gifva denna Uggla en från de ofriges nog 

 utmärkt habitus. Uti sin förmodan att Aluconis 

 iris efter döden blir opac och blåagtig, har Teng- 

 malm efter min erfarenhet rått; men enligt min 

 ofvanfore yttrade ofvertygelse om fårgen af iris 

 hos stridula, kan håraf e| håmtas något stod for 

 den nya meningen. Anmårkningsvårdt forefaller 

 ock härvid att, då Tengmai.m förut *) lemnat 

 beskrifning på stridula , samt deruti nåmnt dess iris 

 satnrate jlava och tibiee longissimcE, han uti sin sed- 

 rare beskrifning ofver samma fogel '"""'^j ej med ett 

 ord vidrorer dessa tvenne omständigheter, hvaruii 

 denna måst skiljer sig från Aluco. Vidare med- 

 gifver val Tengmalm att stridula år något min- 

 dre ån Aluco, samt till fårgen något olika, men 

 anser dessa omständigheter vara af foga vigt: det 

 år ock sant att fårg och storlek i allmänhet ej åro 

 afgörande till bestämmande af species; men det 



♦) Uti Kongl. Vet. Acad. Hand), for 3r 1783; Ornithologiskc 

 Anmärkningar gjorde vid AlmareStäk i Upland. 



*•) Kongl. Vat. Acad, Handl. 1795. 1. c. 



