Kelrätt mot jordytan, h varigenom en större höj- 

 ning och en motsvarande sänkning i luften upp- 

 kommer, dels emedan de tillfälliga af väderle- 

 ken beroende Barometer-förändringarne der- 

 städes äro små, ja nästan alldeles omärkliga, h var- 

 igenom de periodiska oscillationerna ensamme 

 blifva synbarare. Af den orsak att dessa sist- 

 jiämde dock, äfven vid eqvatorn, icke åro sto- 

 ra, dömde man att de vid högre geographiska 

 bredder borde, desto mer ju längre ifrån Tro- 

 pikerne, blifva omarkbare, särdeles då man öf- 

 ver vägde, att luftens tillfälliga omskiften, för 

 hvilkas inträffande man inga reglor känner, mer 

 och mer tilltaga i storlek och måste bortblanda 

 och undangömma de små periodiska förändrin- 

 garne, om de ock der finnas. En för sträng 

 efterföljd af denna theoretiska åsigt gjorde, att 

 man länge åsidosatte all forskning derom i de tem- 

 pererade zonerna, hvaraf hände att ett hälft se- 

 tel förlopp, innan man i Europa uppgå f sig 

 hafva märkt säkra prof af den periodiska Ba- 

 rometer-ändringen. 



Det var nemligen först vid början af 1780 

 talet, sedan hågen för forskning angående föran- 

 dringarne i jord-atmospheren bildat meteorolo- 

 giska Sällskapet i Manheim, som någre Natui- 

 kunnige i Italien och Tyskland begynte granska 

 sina Barometer -observationer, hvarigenom de Öf- 

 vertygades om äfven här märkbara dagliga pe- 

 rioder i luftens tryckning. Uppgifterne derom 

 voro i början icke allmänt trodde, förmodligen 

 emedan de ej i alla delar voro sig emellan fullt 

 öfverensstämmande ; och äfven i sednare tider 

 hafva de blifvit af en och annan betviflade- — 

 Toaldos påstående derom bestreds af Frisi. 

 Planer fann Barometern mer falla, och mindre 



