59 



l, ex. om det blandas med en lösning af chlor- 

 barium och lemnas att anskjuta, så erhållas 

 salterne hvar för sig, intet cluorkalium bildas 



och det detonerande saltet ger efter förbrän- 

 ning ingen svafveisyrad baryt. Detta salt häl- 

 ler intet kristallvatten. 



ioo d. deraf, sönderdelade på of van an- 

 gifna sätt, gåfvo 46.8 d. wolframsyra och 52.6 

 d. svafvelsyradt kali- Om saltet består af en 

 atom salpeter och två atomer wolframsvafladt 



svafvelkalium, KÄÄ 2 +2(KS*+2WS 5 ), så må- 

 ste det, efter räkning, gifva 47-7 d. wolfram- 

 syra och 52.5 d. svafvelsyradt kali, hvarmed 

 också analysens resultat så nära instämmer som 

 man kan vänta *}. 



*) Jag försökte att till molybdensvafladt svafvelkalium, 

 upplöst i vatten, blanda en lösning af salpeter och 

 lemna dessa åt frivillig afdunstning. Det anskjutna 

 saltet, hvaribland syntes en och annan salpeterkri- 

 stall^ liknade det molybdensvaflade saltet ensamt, 

 var rödt i genomseende och grönt i reflection, men 

 upphettadt detonerade det med ännu mera häftighet 

 än wolframsaltet. Kristallerne voro sneda 4~ s i cu § a 

 prismer med 4-sidig tillspetsning. Då de å nyo till 

 inrättning upplöstes i kokhett vatten och lemnades 

 att, under en mycket långsam afsvalning, anskjuta, 

 kristalliserade båda salterna hvar för sig, salpetern 

 endast blekt köttröd och svafvelsaltet med den skö- 

 naste gröna metallglans samt hade alldeles förlorat 

 förmågan att detonera. — Dessa dubbelsalter af ett 

 syresalt och ett svafvelsalt höra till alldeles samma 

 klass af föreningar, som dubbelsalter af ett haloid- 

 salt med ett syresalt, t. ex. de af Wöhler uppläckta 

 föreningarna af cyansilfver med salpetersyrad silf- 

 veroxid cch af cyanqvicksilfver med samma salt. 

 De utgöra ännu ytterligare bevis på riktigheten af 

 den åsigt, som sammanställer dem, alla under det 

 gemensamma namnet af sallcr. 



