68 



derifrån afskiljas . emedan de upplösas af am- 

 moniak, äfven utspädd, som föga upptager af 

 tellursvaflan. Vätesvaflade salter sönderdelas 

 först i kokning af tellursvaflan, Svafveialkalier- 

 nes högre svafvelbindningsgrader sönderdelas 

 deraf äfvenledes ganska ofullständigt och trögt. 

 Fälles tellursvafla med en syra ur en lösning, 

 som innehåller hepar, så är fällningen ljust 

 brungul eller smutsgul, men blir om en gan- 

 ska kort stund svartbrun eller brun. Denna 

 färgförändring synes härröra af en hÖ2re svaf- 

 velbindningsgrad, som först afskiljes och som, 

 efter nåsrra ögonblick, sönderdelas, likasom den 

 fällning hepar gör i blysalter först är blodröd, 

 men om en ganska kort stund blir svart. Det 

 inträffar äfven då ett telluroxidsalt fälles med 

 hepar. 



Tellursvaflan är, såsom svafla, lika svag som. 

 oxiden är i egenskap af syra, och det torde 

 icke böra betvitlas att den, mot electronegati va- 

 re svafvelmetaller, kan vara en svafvelbasis. Tel- 

 lurs vallade salter med de S alkaliska radicalerna, 

 äro alla lösliga i vatten med blekgul färg och 

 fas bäst senom svresaltets sönderdelnin?, då 

 det, utblandadt med vatten s utsattes för svaf- 

 velbundet väte. Tellur och Antimon hafva den 

 omständigheten gemensam, att de på våta vä- 

 gen icke kunna frambringa neutrala salter; der- 

 före, då deras neutrala syresalter sönderdelas med 

 svafvelbundet väte, afskiljes en del af den nybil- 

 dade svaflan i oupplöst och isolerad form. För 

 att bestämma sammansättningen af den i vat- 

 ten lösliga föreningen, blandade jag väl aftvät- 

 tadt tellursyradt natron med vatten och utsatte- 

 det för en ström af svafvelbunden vätgas, så 

 länge det absorberade något. Jas erhöll en 



