70 



kenhet rättar sig efter den använda alkoholns, 

 o r ch lösningen får efteråt en mörkare gul färg. 

 Jag förmodar att denna verkan är en följd af 

 den större mängd luft alkohol innehåller, på 

 h vars bekostnad en liten del af svafvelbasen 

 oxideras. 



Tellursvajladt svajvelkalium anskjuter , vid 

 afdunstning i lufttomt rum, i rediga fyrsidiga 

 prismer af en blekgul färg. En concentrerad 

 lösning tål till och med att vid +4°° afdun- 

 stas i öppen luft, och kristalliserar bättre ge- 

 nom fortsatt afdunstning än genom afsvalning. 

 Saltet fuktas, då luften är fuktig, och blir genast 

 svart. Det är lättsmält, ser svart ut så länge 

 det flyter, men är efter afsvalning brungult och 

 löses åter i vatten. 



Tellursvajladt svajvelnatrium och svaj- 

 vellithium har icke kunnat bringas att anskjuta , 

 de intorka i lufttomt rum till blekgula salt- 

 massor, som i luften lätt sönderdelas, särde- 

 les iithiumsaltet. 



Tellursvajladt ammonium ger, då lösnin- 

 gen afdunstas i lufttomt rum öfver pottaska, 

 kristaller, som likna kalisaltets och som i öp- 

 pen luft sönderdelas; äfven i lufttomt rum sön- 

 derdelas en del af detta salt, derigenom att en 

 portion af basen förflyger, men sedan rummet 

 emottagit en portion deraf, fördunstar resten 

 utan sönderdehving. 



Tellursvajladt svajvelbarium fås bäst då 

 svafvelbasen kokas med svaflan och lösningen af- 

 dunstas i lufttomt rum. Saltet anskjuter i stora, 

 blekgala, genomskinande, platta, snedt afskurna, . 

 fyrsidiga prismer. Löses sedan ganska långsamt 

 i vatten och behåller sig i luften oförändradt. 



