74 



en svafla och ger lösliga och till en del kri- 

 stalliserande salter med de alkaliska svafvelba- 

 serna. Jag har redan på ett annat ställe (K. 

 Vet. Acad. Handlingar 1821 p. ia5) anfört åt- 

 skilliga försök, som bevisa tillvarelsen af dessa 

 salter, äfvensom att de, digererade med ett 

 öfverskott af tenns vafla, förvandla sig till hepar 

 på det sätt att de afsätta tenn och upptaga 

 svafvel, till dess svaflaii blifvit förvandlad i 

 SnS', som icke har frändskap till svafvelbaser, 

 hvilka genast sönderdela den i tenns vafla, 

 som upplöses, och i svafveltenn, som blir olöst 

 i form af ett svart pulver. 



Chrom har till svafvel så föga verksam 

 frändskap, att man svårligen kan frambringa 

 något mot de chromsyrade salterna svarande 

 svafvelsalt. Smälter man chromoxidul med he- 

 par, så får man, då smälta massan upplöses i 

 Vatten, svafvelchrom (ChrS 8 ) oupplöst i form 

 af grå, kristalliniska, glänsande fjäll och lös- 

 ningen håller intet spår af chrom. 



Deremot, om man till en upplösning af 

 ett vätesvafladt salt dryper en utspädd upplös- 

 ning af ren chromsyra, så bildas först en brun 

 grumling, söm sedan upplöses i vätskan och 

 färgar den brun. Ett gröngrått ämne fälles 

 tillika. Den bruna upplösningen innehåller en 

 förening af chroms valla (ChrS 6 ) med svafvel- 

 basen; men den eger ganska ringa bestånd och 

 bildas icke då man använder en mindre ut- 

 spädd upplösning af chromsyra, hvilken då 

 alldeles reduceras till en blandning af oxidul- 

 hydrat med svafvel. Man får samma upplös- 

 ning äfven, då tväfaldt chromsyradt kali upp- 

 löses i vatten och sönderdelas med en ström 

 af svafvelbundet väte. Grågrönt svafvelchrom . 



