75 



fälles, mecl gräsgrön färg lösligt i causLikt kali, 

 och den silade lösningen är brun. I luften 

 afsätter den chromsvafla i form af en brun fäll- 

 ning. I digestion, särdeles då den är utspädd, 

 afsätter den svafvel och syrsattes till chrom- 

 syradt kali. 



Selenium } skulle man förmoda, borde gif- 

 va svafvelsalter, likasom det ger syresalter; 

 men detta är icke händelsen; åtminstone har 

 det icke lyckats mig att frambringa några så- 

 dana. SvatVelselenium sönderdelar icke väte- 

 svaflade salter, förr än blandningen upphettas, 

 och äfven då ganska långsamt. Det förändrar 

 dervid sitt utseende, blir svart och samman- 

 faller till en ringare volum. Var saltet i öf- 

 verskott, så återstår svafvelfritt selenium och 

 vätskan innehåller en blandning af hepar och 

 selenmetall. Var svafv elselen i öfverskott, så 

 innehåller vätskan intet seleilium. Om svafvel- 

 selen, utan tillhjelp af värme, blötes i en lut 

 af caustikt alkali, så upplöser denna svafvel och 

 lemnar selenium. Var luten i tillräcklig mängd, 

 så upplöser den äfven selenium, men då är 

 den olösta svafvelfritt selen *). Det är således 



*) Detta ger ett ganska lätt sätt att, af den svafvel- 

 selen som fås från svafvelsyrefabriker , utdraga selen 

 med ringa kostnad. Jag upplöste gult, kristallise- 

 radt selensvafvel från Lukawitz i Böhmen, (som 

 Prof. Steinmann i Prag haft den godheten att skic- 

 ka mig) i caustikt kali och lemnade luten i öppen 

 luft vid -|-22 ; Derunder utfälldes genom saltets 

 förvandling till undersvafvelsyrligt, selenium till n^ 

 p. c. af det upplösta svaflets vigt. Som vätskan än- 

 nu var rödare, än en lösning af hepar, koktes den 

 en stund med en hel bit ilagdt svafvel, hvaraf si- 

 sta portion selen utfälldes och utgjorde ännu | pro- 

 cent. Vätskan var selenfri. Selenium var tilläfvcn- 

 tyrs icke absolut svafvelfritt. 



