128 



Syndesmi: de finare träns versella veck, som 

 märkas mellan sjelfva segmenterna, och synas 

 sammanbinda dem. 



Pleurae: segmenternas sidor, på ömse si- 

 dor om rhachis. (Som de ofta likna refben, 

 kunde man vara böjd att kalla dem costae j men 

 jag har undvikit denna term, emedan med costae 

 nu vanligtvis förstås gröfre upphöjda linier.) 



Sulci dorsales (1. longitudinales 1. ordinä- 

 ra): Tvenne djupa fåror, en på hvardera si- 

 dan om rhachis j som utgöra gränsen mellan 

 rhachis och pleurae. (T)e saknas likväl på Asa- 

 phus Armadillo .j 



Laciniae låter ales : segmenternas spetsar åt 

 sidorna. 



Pvgidiunr^ 1. Scutum caudale (Caudal- 

 skölden)* kroppens yttersta stora segment: — 

 oftast helt, och till formen nästan motsvarande 

 hufvudet, eller ock fördeladt i mer eller min- 

 dre tydliga segmenter, men med bibehållande 

 af någon närmare förening sins emellan, h vari- 

 genom de skiljas från de segmenter, som egent- 

 ligen tillhöra me liankroppen. 



Bha- 



*) Franska Entomologer hafva sökt införa en ny term: 

 "postabdomeri", hvarvid likväl ar att märka, att det 

 är alldeles mot latinska språkets oböjliga natur, att 

 låta tvinga sig till dylika sammansättningar, hvar- 

 före ock nästan alla sammansatta termer äro hem- 

 tade från Grekiskan, som med sin utomordentliga 

 rikedom och böjlighet, så villigt lånar sig härtill. 

 Linnés och Illigers arbeten lemna fullgoda mön- 

 ster, äfven för bildandet af nya termer. Men den 

 nu i fråga varande yttersta leden på Palaeadernas 

 kropp, är fullkomligen analog med hvad som hos 

 Coleoptera och flere andra insekter af Illiger kal- 

 las pygidium. Man jemföve t. ex. de större Scara- 

 baerna. 



