1 56 



nes tid efter annan hela 5 å (5 veckorna. An- 

 dra åter synas och försvinna inom en allt för 

 kort tid. Vissa arter, som här tillbringa som- 

 maren, samla sig en längre tid uti stora svär- 

 mar, och försvinna nästan på dagen. Andra 

 aftaga småningom och blifva mer och mer säll- 

 sedde. 



Ehuru, efter min tanka, h varje fogelart har 

 en bestämd bana för sina flyttresor från norr 

 till söder och tvertom, har jag likväl trott mig 

 finna, att dessa banor, af tillfälliga och okända 

 händelser, efter flere eller färre år, ändras fle- 

 re mil, kanske en och annan geographisk grad. 

 Skälet till denna förmodan är: att vissa fogel- 

 arter, som för 20 å 3o år sedan icke funnos, 

 eller åtminstone voro högst sällsynta i Söder- 

 manland, nu deremot äro nog allmänna. Sådant 

 är förhållandet med svarta och hvita Flug- 

 snapparen (Muscicapa atricapiila}, som i sednare 

 åren bli f vit mycket allmän. I början af 1790 

 talet var Brushanen (Tr. pygnax) nog allmän, 

 men försvann nästan helt och hållit omkring 

 1799, och jag har i dessa trakter högst sällan 

 träffat den ända till år 1822, då jag åter fann 

 denna fogel nog allmänt vid sjö- och hafs strän- 

 der, under sina flyttresor höst och vår. flanel- 

 lus melanogaster har jag, de 3o år under h vil- 

 ka jag uppoffrat de flesta af mina lediga stun- 

 der åt jägtens nöjen, aldrig träffat i Söderman- 

 land förr än år i82/f- Nå åter, synes den här 

 årligen under flyttningstiderna, ehuru icke till 

 något betydligt antal. Svans^Mesen (Parus 

 caudatus) som på flere år varit högst sällsynt, 

 har jag i år träffat här i mängd. Ett omvändt 

 förhållande äger åter rum med andra fogelarter. 

 Jag vill blott nämna Sidensvansen (Amp. gar- 



