i6o 



ungarna äro fullfjädrade. De mest öfverty- 

 gande beviset derpå, att instincten är förnäm- 

 sta orsaken till foglarnas vandringar, är, att då 

 tiden för flyttningen inträffar , intet förmår hål- 

 la foglen tillbaka. Om än väderleken på sen- 

 hösten är aldrig så vacker, och föda icke sak- 

 nas t dröjer Fogeln likväl högst få dagar öfver 

 den vanliga flyttningstiden... Jag har hållit åt- 

 skilliga fLvttfo°lar i bur , hvilka alldeles icke sak- 

 nat föda och värma; men likväl funnit, att de 

 mot flyttningstiden börja flaxa i buren, särdeles 

 om nätterna, äta litet och blifva ovanligt oro- 

 liga, samt angripas slutligen af en art nostalgia, 

 som gör dem, för några dagar , ruggiga och mod- 

 fälda, hvarefter de likväl småningom återtaga 

 sin förra liflighet. Samma synip.tomer visa sig 

 om våren; men äro då både mindre våldsamma 

 och mindre långvariga. 



Utom instincten torde erfarenheten, eller rät- 

 tare erindringsförmågaji, hafva en betydlig del i 

 foglarnas vandringar. Bland de fogelskaror, som 

 årligen flytta, finnes onekligen många af de äl- 

 dre, som flere gånger gjort samma färd. Huru 

 troligt är det icke, att dessa kunna vara de yn- 

 gres ledsagare? Man styrkes i denna förmodan, 

 då man finner de om våren återkommande 

 flyttfoglarna återtaga de nästan, hvilka de un- 

 der det förflutna året begagnat. Den plats der 

 foglen är född, synes vara dess käraste uppe- 

 hållsställe» Så har jag hört en Gök , hvilken sa- 

 des gala dubbelt d. v. s. Ku! Ku! Ku!; han 

 uppeböllt sig i samma ängsbacke 5 år å rad. 

 Staren och Duf>van återfinna vid sin återkomst 

 om våren det håliga trädet, der de året förut 

 haft sina bon, ocb om de gamla, på ett eller an- 

 nat sätt omkomma, skall man alltid finna någon 



