2I 9 



stone ej inträffa, om ytan afviker från det gif- 

 na läget om en vinkel större än hälften af den 

 minsta, som kan afläsas. Det är nemligen tyd- 

 ligt att, i fall vilkoret, hvarigenom afspeglin- 

 gen bestämmes, kan blifva uppfyldt, utan att 

 ytorna i deras särskilta ställningar, äro full- 

 komligt parallela, den vinkel, h varom instru- 

 mentet vrides, ej blifver säkert supplement till 

 lutningsvinkeln , utan man blottställer sig för ett 

 fel , som, emedan det kan begås, så väl vid den 

 ena afspeglingen som vid den andra, kan blif- 

 va lika med dubbla den vinkel, hvarunder ytan 

 möjligtvis kan rubbas ur det bestämda läget, 

 men afspeglingen dock äga rum. Så att om 

 +a och — a, äro de gränsor, inom h vilka näm- 

 de vinkel ligger, samt A den på instrumentet 

 aflästa vridnings vinkel, ytornes lutnings vinkel, 

 i stället för att vara noggrant = i8o°' — A, möj- 

 ligtvis kan vara 



= i8o ö — A±2a. 



Hvad det andra ofvan anförda vilkoret vid- 

 kommer, är det tydligt, att man, om det ej är 

 noggrant uppfyldt, får en vinkel, som alltid är 

 mindre än den verkliga lutningen. 



De tvenne allmänt bekanta Reflexions-Go- 

 niometrarne af Dr Wollaston och af Malus, 

 ehuru uti huf vudsaken enliga , afvika dock uti sät- 

 tet , h varpå afspeglingen bestämmes , äfvensom uti 

 användbarheten. Uti Dr Wollastons Goniome- 

 ter bör afspeglingen ske, när den från Cristall- 

 ytan reflecterade bilden af ett öfre object, sam- 

 manfaller med ett direct sett undre object. Då 

 man härvid lemnar ögats ställe obestämdt, är 

 klart, att en coincidens emellan de begge objecten 

 kan äga rum under olika lutningar af ytan uti olika 



