307 



ket svafvel blott varit blandadt med svafvelceren 

 och uppkommit på det sätt, att det, under svafvel- 

 cerens uttvättning, blifvit af atmospheriska luften 

 fäldtur den hepatiska solutionén. Detta svafvel kan 

 äfven bortjagas om svafvelceren upphettas i en 

 atmospher af vätgas. Om svafvelcer inlägges uti 

 en solution af kaustikt kali, så förvandlas det 

 småningom till ett grönt pulver, som synes vara 

 ett oxysulphuretum. Upphettas svafvelceren i 

 atmospheriska luften, så tänder den sig innan 

 den glödgar, brinner med blå låga, svafvelsyr- 

 lighet utvecklas och ett blekt tegelrödt pulver 

 återstår, som ganska trögt angripes af syror. Det- 

 ta pulver är ett basiskt svafvelsyradt salt. Glöd- 

 gas svafvelceren i kalium-gas, så förändras den 

 icke det minsta derutaf till sin sammansättning. 

 Det förhållande svafvelceren har till chlor, är 

 redan förut omnämdt. Glödgar man svafvelce- 

 ren i iodgas , så angripes den icke derutaf. Phos- 

 phor och svafvelcer verka icke på h varandra vid 

 den temperatur livar vid phosphorn afdistillerar. 

 Om svafvelceren upphettas uti någon gas hvar- 

 utaf han ej angripes, t. ex. vätgas, så har den 

 samma egenskap som qvicksilfveroxiden, nem- 

 ligen, att under upphettningen, ifrån gul blifva 

 rödaktig, mörkare röd och slutligen svart. Un- 

 der afsvalningen återfår den småningom samma 

 färg den hade förut. Svafvelceren synes icke le- 

 da electriciteten. 



Cer och Selenium. 



Inlägges selensyrad ceroxidul uti ett porcelins- 

 rör och derstädes upphettas till hvitglödgning 

 under det att en ström af vätgas ledes igenom 

 röret, så reduceras selensyrade oxidulen tillse- 



