226 



het, så att den måste väl underhållas med ol- 

 jefärg, för att äga bestånd i fria luften. De 

 öfra tunna sandstensskifvorna användas i orten 

 till taktäckning. 



Oolithkalken z växlande med mellanlager 

 af gulgrå, tät, stundom mergelartad kalksten, 

 är utbredd öfver sandstenen uppå hela näset 

 eller landtungan som sammanbinder halfön med 

 egentliga Gottland, från Sandstensbrotten vid 

 Burs viken, i norr upp mot Gröttlingbo ,. och 

 betäcker äfven sandstenslagret på Hoburgens fot 

 vid hafsstranden. Mäktigheten tyckes icke öfver- 

 stiga i5-20 fot, men i allmänhet vara mycket 

 derunder. Oolithkornen äro hvitgulaktiga ,. till 

 storleken från knappnålshufvuden till vanliga 

 ärter eller Erbsenstein, (Tisolith) i allmänhet 

 af hampfröns storlek. Pisolithen har jag endast 

 funnit i de nya stenbrotten vid Bursviken, i 

 form af spridda kulor. I den vanliga Oolithen 

 äro kornen så nära sammanhopade, att den före- 

 nande massan är föga märkbar. 



Till Kalk-pudding eller Ccnglomerat bör 

 den bergart räknas , hvaröfver vägen löper emel- 

 lan Botarfvets stenbrott och Wamlingbo kyrka. 

 Den utgör ett horizontelt jemt lager, af ringa 

 utsträckning och föga mullbetäckning, liknande 

 ett Ölands Alvarfält, af ungefär lika höjd med 

 Oolithlagret , h vartill det gränsar litet söder om 

 Botarfve , fortsätter \ mil i söder till innemot 

 "Wamlingbo kyrka, der lagret h vilar mot en upp- 

 stigande afsättning af hvit Encrinit kalksten. 

 På norra och vestra sidorna är det troligt att 

 Oolithen betäcker Conglomeratet till någon del. 

 Bergarten består af nötta och af rundade styc- 

 ken, af ungefärl. hassellnötters storlek af tät, grå 

 kalksten , förenade och sammanhäftade med gul- 



