35a 



sa seclaare rönte af Gustaf III, del intresse för 

 dem, som derigenom lifvades hos hela natio- 

 nen, och det ej ringa antal af snillen och af 

 medtäflare, som i följd håraf uppvaknade, allt 

 bidrog att öka den varma tillgif venhet , h var- 

 med Paykull denna tid egnade sig åt Sånggu- 

 dinnornas dyrkan. Såsom måhända något af- 

 vikande mot den då egentligen rådande sma- 

 ken, torde härvid kunna anmärkas den förkär- 

 lek Paykull visade för den ^amla klassiska lit- 

 teraturen, och för Greklands lyriska skalder. 

 Ibland de vitterhets arbeten han lät trycka, vo- 

 ro derföre äfven öfversättningar från Anacreon, 

 Sapho, Bion och Moscrius. Utom en mängd 

 smärre digter och epigrammer , författade han 

 vid denna tid äfven Tragedierna Virginia och 

 Domald , samt Gomedien Ordensvurmen, hvil- 

 ken sistnämde likväl genom ett missförstånd blef 

 förbjuden att på Svenska Theatern uppföras, 

 då den redan dertill var fullkomligen inöfvad. 

 I sednare tider var Paykull betänkt på, att af 

 trycket utgifva en omarbetad samling af sina 

 -poetiska arbeten , hvaraf likväl ej mer än första 

 delen utkom , innehållande åtskilliga smärre styc- 

 ken, de ofvannämde öfversättningarne, samt 

 hans Tal vid Praesidii nedläggande i Vetenskaps 

 Academien. 



År 1802 företog Paykull åter en veten- 

 skaplig resa, till Tyskland, Holland och Frank- 

 rike, och besökte under densamma så väl des- 

 sa länders Museer, som stränderna af Medel- 

 hafvet, hvilkas sköna trakter för en så ifrig 

 naturforskare erbjödo ett mångdubbelt intresse. 

 Tillfället att i Paris göra bekantskap med en 



Cu- 



