o. 



3 



Då man ifrån den förr anförde glödgnings- 

 förlusten o,556, drager den qvantitet ammoniak 

 ocli kolsyra som stenen innehåller, så återstår 

 för vattnet 0,179 som, oheräknad den förlust som 

 genom analysen kunnat uppkomma, ger en till- 

 ökning af 0,071 eller 3 p. c. Denna origtighet har 

 icke kunnat undvikas, af skäl som jag förut 

 anfört. 



Så vidt det var möjligt att afsöndra stenens 

 ©lika lag från hvarannan, hlef hvart och ett 

 särskilt undersökt och befanns deras sammansätt- 

 ning ungefärligen vara följande: 



Sjelfva kärnan bestod till största delen a£ 

 phosphorsyrad ammoniak-talk, med en obetydlig 

 inblandning af agghvite. Det omgifvande lösare 

 laget hade en betydligare halt af de kolsyrade 

 jordsalterna, än någon annan del af stenen ; inne- 

 höll dessutom phosphorsyrad kalkjord , något phos- 

 phorsyrad ammoniak-talk, samt mycket agghvite. 

 Det derpå följande hårdare laget hade samma 

 beståndsdelar som sjelfva kärnan. Det öfre tun- 

 aia kristalliniska laget utgjordes till det mesta 

 af surt urinsyradt natron och ägglivile, likväl 

 med en betydlig inblandning af förr omnämde 



1*ordsalter och i den yttre hårda skorpan fÖre» 

 :om i synnerhet phosphorsyrad kalk jord med en 

 betydlig qvantitet agghvite. Det öfriga utaf sten- 

 massan som icke hade formerat sig uti några or- 

 denteliga lag, tycktes bestå af en mera jemn 

 utblandning af dessa beståndsdelar. 



innehåller syre ö,oiri6; såledJesj synes det tydligt, att 

 uti det sura saltet måste basens syre X 3 utgöra syret 

 i syran. I följe häraf bör qvantiteten af natron vara 

 = 0,047 och 100 d. urinsyra upptaga i det sura saltet 

 35,69 ^^^' natron. 

 JfiT. K A. nandi. St. J. i8uo. 3 



