. 85 



Genom de försök öfv^er naturen af jernhaU 

 tiga blåsyrade salter, h vilka jag fornt haft jiran 

 meddela K. Vet. Acadeniien, har den svafvelhal- 

 tiga blåsyrans saramansättning fatt ett nytt in- 

 tresse, och det har blifVit sannolikt, att uppgif- 

 terna om dess beståndsdelars relativa qvantiteter 

 icke kunna vara ligtiga. För att närmare iindi'i- 

 söka dessa, har jag anställt några rön, h vilka jag 

 här skall meddela. 



Vattenfri duhbel-cj.-inure af jern och kalii m 

 blandades med hälften af dess vigt svafvel och upp- 

 hettades i en glaskolf småningom till smältning?, 

 hvarefter massan upplöstes i vatten. Lösningen 

 hade fullkomligt smak af jernoxidulsalt, och in- 

 nehöll ganska mjcket svafvelhaltig Llåsyrad jern- 

 oxidul. Jernet utfälldes med basiskt kolsyradt 

 kali och lösningen afdunstades till torrhet, hvar- 

 efter saltet digererades med alkoliol. Upplösnin- 

 gen i alkohol afdunstades till cristaiiisadon. 



Jag har försökt hvilken grad af hetta som 

 behÖfves till denna förenings frambringande och 

 funnit, att den temperatur hvarvid svafvel smäl- 

 ter, redan är tilli äcklig att begynna co åverki;n 

 emellan detta och cyanuren af jern och kalium. 

 Föreningen har redan fullt gått för sig innan 

 blanningen fått så liög temperatur, att svafletfaf- 

 distillerar, och låter således ganska beqvämt verk- 

 ställa sig på en vanlig sandkapell, Kalium-cya- 

 nuren förenas odecomponerad med svallet, men 

 jern-cyanuren begynner genast efter sin första 

 bildning att sönderdelas, svafvelbundet kol och 

 ffväfgaz lösgöras och svafvelbundet jern bildas. 

 >lu mera hettan modereras, ju mindre sönderde- 

 las af jern-cyanuren och ju större utbyte får man 

 i salt, då jernoxidulen sedan utfälles med alkali. 



