8C 



Om vid sammansin.iUningou (le(*om positionen skcit 

 oliilikomlii^t, sa sönclcrdelas den svalVclIialliija jciii- 

 (;y;nuircn af den olVirändradc! cyaninen och en 

 falliiinq j)ildas, som Llänar i liillcu. Alcrstär s;'i 

 mycket cjanure ofoi-ändrad, alt vätskan förlorar 

 liola sin jcinhalt, så har den vanlii^cn egcnska-» 

 pen att qifva en svart eller svarthnn» l'iiv^ at 

 iernoxidsalter, alldeles lik den af qallapleiiiAision, 

 J^^ ilket ii])pkoniiner t,^(>noni en hlaimiiiq af herli- 

 nerblalt nicd det .svafvcIhaltJLja sallet.s röda liirg. 

 För att förekomma den förlust man kan lida der- 

 igenom, att massan i bottnen är färdip^, innan 

 den i ytan fatt tiUräcklii;! hög temperatur, Jiör 

 mad upplietta den till smältning och då genast 

 afsvala dan. Fortsattes hettan, så bortgår svafvel- 

 J)iH)dct kol och jernryanuren förvandlas till svaf- 

 "Velbundet jern, ju mer ju längre hettan fortfa- 

 rit. Det är troligt, att äfven föreningen med ka- 

 lium kan i en hög temperatur sönderdelas och 

 gitVa svafvelJ)und(!t kol och svafvelljundet kalium. 

 Då den kropp, liv^armed svaflet förenas, icke 

 innehåller hvarken syre eller väte, så är det 

 klart, att den smälta sallmassan icke eller kan 

 innehålla dem, utan är en förening af kalium och 

 en efter omständigheterjia varierande poii ion jern 

 med cyanogene och svafvel, eller med en sam- 

 mansatt ElectroncL,^atif kropp, bestående af qväf- 

 ve, kol och svafvel. Jag skall här förslagjigvis 

 kaila den SDafvelbinidct cyanoghie j, (Sulj)hure- 

 tum cyanogenii, eller rättare JNitro-sulphujetum 

 carbonici} och dess föreningar Sulfo-cjarairer 

 (Sulfo-cjMnetum). Dervid npphörer helt och hål- 

 let den clicmiska frändskapcn emellan kalium och 

 jernet, som i c januren ägde rum, ocli sulfo-cya- 

 nurerna af dessa metaller gifva icke mer uägoÉ 

 sammankristalliserande dubbelsalt. 



