io3 



För blåsröret. — För sig sjclf: decrepite- 

 ras ej; skärlvaii smälter i kanten med kokning, 

 Wievi. trögt. I pulver på kol löper ihop i kanten 

 till fluss. Röjer ej vatten i kolf. Med Boraxi 

 löses lätt i pulver; trögt i bit. Glaset genomskin- 

 ligt fiirglöst. Ingen reaction för Mangan med sal- 

 peter. Med Phosphorssalt : löses i hit knappt 

 märkligt; i pulver sker lösning med lemnande af 

 kiseljord olöst. Glaset opaliserar ej. Med soda: 

 oklart hläsigt glas. åled koboit-sohition ger den i 

 smälta kanter hlått, oaktadt man af talkjords-hal- 

 ten hörde vänta en rödaktig färg. 



Förekommer på Ön Tiötten vid Norrska ku- 

 sten utanför Helgoland, der stenen utgör en löst 

 liggande häll, af föga hetjdlig storlek. Fasta 

 klyften är icke funnen. 



Till hestämmande af kolsjrehalten i fossilet 

 hegagnades en liten glaskolf, försedd med ett af- 

 ledningsrör för gazen, hvari denne leddes öfver 

 saltsyrad kalk. Uti kolf ven slogs salpetersyra, 

 som förut genom kokning blifvit renad från syr- 

 lighet. Apparaten vägdes; och sedan en vägd bit 

 af stenen hlifvifc lagd i kolfven, samt lösningen 

 befordrad genom lindrig uppvärmning, och seder- 

 mera apparaten, efter alliylning, ett ögonblick 

 hållits öppen, bestämdes kolsjrehalten i likhet 

 med den uppkomna vigtfÖrlusien. Denna utföll 

 i tre särskildta försök olika nemligen = 3, 65 , 

 z=.^i^Oy och =4» — Till ytterligare undersökning 

 af kolsyrans qvantitativa närvaro, behandlades 

 fint rifvet pulver af stenen med en mycket ut- 

 spädd men i öfverskott tillsatt salpetersyra, livar- 

 uti stenpulvret lemnades 24 timmar under om- 

 röring flere gånger, hvarefter kolsyrehalten be- 

 räknades efter det af salpetersyran utdragna 



