drade mil, hafva kunnat bibehålla sig så hela 

 och oförändrade, som de nu befinnas vara! 



Sedan dessa facta äro gifna, så återstår att 

 uppgifva den rimligaste förmodan rörande sät- 

 tet, hvarpå detta märkvärdiga petreficat- lager 

 tillkommit, i hvilket tydliga spär rÖja sig, både 

 efter eldens och vattnets åverkan. Att nemligeii 

 kolen tillkommit genom träds förbränning i eld, 

 och att både kol och stammar och blad legat i 

 ett fluidum och der blifvit omhöljda af stenmas- 

 san; lär ej kunna bestridas. Dessa kol hafva 

 omöjligt icke kunnat bildas i vattnet eller i ste- 

 nen, utan de måste nödvändigt hafva varit bil- 

 dade förut. Jag upprepar min förut yttrade för- 

 modan, att de bildats genom en, på ett eller 

 annat sätt uppkommen skogseld. Äfven nu upp- 

 komma ej sällan skogseldar utan menniskors åt- 

 gärd. De kol och kolade stammar, som härige- 

 nom tillkommit, hafva onekligen länge kunnat 

 qvarligga i skogen. Mig synes det rimligast att 

 antaga, att den uråldriga Bergås som stryker 

 fram mellan Hör och Ringsjön, stod upp öfver 

 hafsytan och var bevuxen med en yppig tropisk 

 vegetation; att hafvet slutade sig till åsens sidor 

 och att de lägre ställen, der nu den på bladaf- 

 tryck så rika Sandstenen träffas, voro betäckte 

 af vågen. Ur denna fällde sig, i min tanka, 

 småningom den lerartade Sandstenen, som efter 

 hand mottog de från träden nedfallande löfven, 

 några ruttnade grenar o. d. Alla de organiska 

 ämnen , som ligga inbäddade i denna lerartade 

 sten , visa derföre också alla spår af en lugn till- 

 komst. 



Ännu var naturligtvis Qvarnsandstenen, som 

 betäcker nämnde lerartade lager, icke bildad. 



