200 



Iivilka jiig laggt emot hvarandra med oliknumni- 

 ga poler. 



Dcii till iörsökct 113'ltjatlc paralcllogrammeii 

 af staiiiiiol, är egenlligeu att aase såsom en para- 

 lcllij>ipc'cle af cii ytterst ringa hicdd mot Lin!;- 

 dcn ocli djfipct, pä Iivilken den iiiaqnctiska ("oidcl- 

 ninjren efter Lredtlcn ej kunnat undersökas för 

 rinqlietcn af denna dimension. Men sedan nu 

 ilen mai^netiska polariteten efter djupet j>enom före- 

 gående försök är kiind, lät oss undersöka en pn- 

 ralellipipede der djupet är ytterst ringa i jemfö- 

 rclse med Lreddeii och länirden, d. ä. lat oss 

 ändra ställningen af tennbladet fr;in perpendicu- 

 lairt till paralellt med horizontcn, under det vi 

 jjibehälle ilet efter längden i magnetiska meridia- 

 nen. Det verkade uu på magnctsnålcn absolut 

 såsom en tråd. Den största declination erhölls 

 då nålens medelpunkt ställdes på någon punkt 

 af den linie hvaraf bladet var efter längden de- 

 ladt raidt itu. Det är föröfrigt klart att en mag- 

 netnål, som rÖrer sig i et horizontalt planum, 

 icke skall kunna tillkäanagifva någon magnetisk 

 culmination på ett horizontalt magnetiskt planum. 

 För att finna denna culmination, Letjente jag mig 

 af en nål som rörde sig i ett perpendiculärt planum 

 och sedan hon blifvit med en tyngd ställd i jem- 

 vigt, förde jag skifvan deruder, från den ena kanten 

 till den andra, under det att hon derjemte bestän- 

 digt qvarhölls i den magnetiska meridians rigtning. 

 Kordpolen sänkte sig vid en den vestra hrädden, och 

 återgick småningom då skifvan flyttades , tills nå- 

 len var midt öfver medel-linien, då hon återtog 

 j.p.mnvigten, hvarefter mot skilVans Östra brädd 

 nordpolen mer och mer höjde sig till dess att 

 den öfver sjelfva brädden étod högst, och följ- 

 agtligeu söderpolen lägst. 



