ai5 



Denna ring ställes på ett i pressen insatt 

 plant underlag af släl. Först inlägges uti den- 

 samma en stålplatta af I turas tjocklek, ocli der-» 

 efter insattes d(it nätt efter ringens öppning pas- 

 sande iimnet, som likväl ej aideles nedsjunker 

 mot den ilagde stålplattan, emedan hålet år li«« 

 tet, ehuru högst obetydligt, coniskt. Man inpas^ 

 sar nu den coniska spetsen uti punkteJi på Ur- 

 stämpelen, och lägger dessutom fjra lika stora 

 vaxkulor rundt omkring denna för att tills vida-» 

 re hålla den upprätt. Man hörjar derefter att 

 medelst prässen helt sagta mot ämnet nedtrycka 

 Urstämpelen, som till mera säkerhet med tvennö 

 fingrar fasthålles. Det förra förmås härigenom 

 Qtt sänka sig, till dess det sluteligen med bottneu 

 stöter mot den inlagde stalplattan, och hlir all- 

 deles fastklämdt uti Ringen. Nu ger man först 

 några svaga stötar till dess den coniska spetseu 

 blifvit så afplattad, att Urstämpelen kan stå sta- 

 digt, då deiåt meddelas tre eller fyra ganska starka 

 slag, efter livilka ämnet blifvit så hårdt att Ur- 

 stämpelen ej mera kan verka derpå. Det utta- 

 ges derfÖre nu utur jernringen i det denna om- 

 vändes och ett litet jernstycke lägges på den in- 

 laf^gde stalplattan, h vilken derefter genom ett 

 starkt slag af prässen jemte ämnet utdrifves. Af- 

 sigten med Stålplattan är att vid ämnets utdrif- 

 ning ur ringen , bevara det fÖr ärr i botten. Skola 

 flere aftryck tagas af samma Urstämpel intvin- 

 gas ett nytt ämne uti ringen och behandlas 

 pä samma sätt. Derefter uppglödgas det väl in- 

 packadt uti kolstybbe> hvarutur det efter afsval^ 

 nmg åter upptages samt rengöres med kratsbor- 

 ste och utspädd svafvelsyra, för att sedermera 



K. K A. HaridL St. IL iSa». J^ 



