3!l6 



Snyo praju;l;i.s, till <le.ss »let Ijlifvcr Ii.Vdt, då tlct 

 glddgiis pa salt lurut ;ir nuUivdl. Sålniid.i iorU 

 fiiifs till dess aftiyckcii fiiiucs äga önskad fidl- 

 koudighel. Om Lrstänipeleii iir en crenx eiJiiil- 

 les nu en Patricej är dtMi upphöjd, måste för- 

 farandet än en gaiig upprepas, IVir Jitt en sådan 

 skall erhfdlas. Ett liiilVudsakligt vilkor, for alt 

 arbetet skall kunna lyckas, är att underlaget lig- 

 ger horizonleU samt alt stämplarnes kiiiiilinea är 

 densamma som skrudens. F(»rloppet af präss- 

 ningen är följande! En del af den eoniska spet- 

 sen fasthalles genast vid första tryckningen af 

 Urstämpelen, under det att den öfrigc delen skju- 

 tes ifrån medelpunkten till peripherien, samtsän- 

 lier sig djupare ned än ånn af gravuren fattade 

 delen. Genom denna godsets utskjutning ifrån me- 

 delpunkten tlifva yttre contourerne skaipa under 

 det de inre fortfara att vara slumpa, och då mas- 

 san alltjemt skjutesutål, skulle man aldrig kunna 

 gifva aftryckct behörig skarphet; om icke den 

 påsatte jcrnringen , så snart ämnets öfre yta bör- 

 jade alt biitVa plan, förhindiade godset alt vida- 

 re vika åt sidorne, och detta gÖr möjligt att 

 aftrycka hela omskriften på mynt* 



\id slutet af prässningen har vanligen Ur- 

 stämpelen nedstigit till | tum uti den ämnet om- 

 gifvande ring. 



Uti Paris brukas äfven ersätta ringen kring 

 ämnet, som skall prässas, derigenom att man 

 uti Urstämpelen rundt omkring gravuren gör en 

 djup rand, som då prässningen hunnit såvida, 

 att randen träffar ämnet, verkar på samma sätt, 

 som en ring, i det den hindrar godset att vi- 

 dare gifva sig åt sidorne. 



I detta fall låter man också Urstämpelen stå på 

 underlaget och ämnets spets nedtryckas emot gra- 



