xiLcLcn mcdtlcla.'; malriccu furst cfler) Scliampluii 

 ull .svailslol , samt .sluttJigcii niudcisl. sli])iiiiiij 

 jned smorqol j)å ca lioiizoiiLtit oinlopaiiflc voncuv 

 JvOpparskilVa. För de nya Pntissiska liiksda I rar- 

 no af 1 1 Svenska verktiim uli diameter, iir släm- 

 plarncs idl a versen convcxitcL svarande 7110L (>o 

 tums radius, samt till reversen mot 'j?. tums. 

 Efter fullbortlad slipning sias hokstiifverne samt 

 pcrlorne kring randen, och ytan utom perlornc 

 Lortta(;cs sedeimera med smergel uti en mycket 

 convex kop])arskål af nura samma diameter som 

 stämpelcn. 



Efter behörig Iiärdnlng lagas aftrjck en re- 

 lief ur Matrieerne, och dessa al tryck få nu namn 

 'A' PomcoTis j samt begagnas pa enahanda sätt till de 

 cgenteligc stamplarnes prägling, hvilka likasom Ma- 

 tricerna svariVas på ytan, så att perlranden till 

 »il t halfva djup borttages, hvarefter de först 

 med bry ne och sedan med smergel renslipas. 

 Detta är nödvändigt för att borttaga graden 

 efter prässningen, hvadan äfven Matricen bÖr va- 

 ra sådan, att dertill är tillfälle. 



Det här ofvan beskrifne sätt, att mångfalldiga 

 iitämplar, är egenteligen ämnadt för mycket grun- 

 da gravurer, der ingen del betydligen stiger me- 

 ra fram än den andra, såsom på myntstämplar. 

 Skulle man åter vilja aftrycka arbeten , i hvilka 

 flere delar voro af olika hÖjd, till ex. bilder med 

 framspringande axlar och bröst, eller med flackt 

 bröst och djnpliggande hufvud, så är det lätt att inse, 

 det ej godset mera skulle fördela sig likformigt åt 

 alla sidor, utan draga sig mera åt de djupare ställe- 

 na, hvarigenom stämpel och ämne sluteligen skullQ 

 komma att stå skeft emot hvarandra och således ar- 

 betet omöjligen kunna fullbordas. I sådant fall må- 

 ite urstämpclen ^(Fig. 18.) förses med en, om också 



