t)ct är hckiiiil alt filckcloxiJcn iitlulkl jirJ cju- 

 stik aiMinoniak cicii åter lulIkomlii^L iij)j)Iö.s(."-. Dt-ii- 

 lia lösning är val iricia att luisv. säsoin ett Ijasiskt 

 clu})lH'lsalt, men iiickclo.vid utan all syra upplöses 

 dock af" amnioni.^k, ehuru i vida ringare (jvanti- 

 tet. Men Jiickeloxiden liar till alla andra oxider 

 samma förening-s begär, som till ammoniak, ehuru 

 den med dem ger olösliga iöreningar. Således 

 om nägot annat salt med e]i jord eller metalloxid 

 till basis befinner sig upplöst tillika med nickel- 

 oxitlen och ammoniak tillsattes, så utfälles en för- 

 ening af denna basis med nickeloxid, hvarvid nickel- 

 oxiden spelar mot de flesta rolen af syra och in- 

 går således i ett vida öfvervågande förhållande. 

 Ammoniaken sönderdelar ej denna förening. På 

 detta sätt utfälla sig med nickeloxiden kalk, baryt, 

 talkjord) lerjord, jernoxidid, jernoxid, blyoxid o. 

 s. v. Lerjorden och jernoxiden spela deivid ro- 

 len af syror emot nickeloxiden, hvarfÖre de i 

 qvantltet öfverväga den med dem fällda nickel- 

 oxiden. Då nickeloxiden innehållei' en sådnn främ- 

 mande basis, är det ofta icke så lätt att fiamj^ta 

 den, emedan åtskilliga af dem fällas endast af 

 samma reagentia som nickeloxiden. Kalk upptäc- 

 ker man då oxiden upplöses i saltsyra och kol- 

 syrad ammoniak tillsättes, tills nickeloxiden är 

 upplöst, då kalken fälles i foim af kolsyrad. 

 Talk jorden kan man ej afskilja med phosphorsy- 

 rad ammoniak; ty bada fällas tillsamman, eldigt 

 RosES försök, ehuru phosphorsyrad nickel ensam' 

 är lÖslig i caustik ammoniak. Den enda utväg att 

 skilja dem åt, som jag nu känner, är att fälla de- 

 ras gemensamma upplösning med hydrothyon- 

 ammoniak och att sönderdela öfverskottet af fäll- 

 ningsmedlet med några droppa]- ättika, h varefter 

 blandningen genast silas. Talkjoiden blir då i 



