235 



upplösningen. Men för hvar och en serskilt basis 

 måste man bereda sig på serskilta methoder att 

 afskilja den. — Af" aJlt detta följer att man ej 

 kan betjena sig af nickeloxidens löslighet i caustik 

 ammoniak såsom ett säkert medel att afsklja hela 

 nickelhalten från sådana ämnen som ej lösas af 

 ammoniaken, emedan det som lemnas olöst alltid 

 är mer eller mindre nickelhaltigt. 



Den märkvajdigaste af nickeloxidens förenin- 

 gar med andra baser, är den med kali. Om i en upp- 

 lösning af nickeioxiden i caustik ammoniak ingjutes 

 en upplösning af caustikt kali , så bildas i början 

 en ÖfvergåeJide grumling, som då mer kali till- 

 sättes blir beständig. Kalit förenar sig med nickel- 

 oxiden till en olöslig kropp; men de första por 

 tiouerna kali, som tillsättas, åtgå att sönderdela 

 det i vätskan befintliga ammoniaksaltet, deraf upp- 

 löser sig fällningen åter i början. Så snart syran 

 är mättad med kali blir fällningen beständig , vät- 

 skans blå färg försvinner och en vacker ljusgrön 

 fällning afsätter sig. Denna fällning lägger sig 

 ganska tätt på filtrum, så att den är svår att ut- 

 tvätta. Håller den kalk, så är den mera grynig 

 och lättare att tvätta ut. Den genomtränges vida 

 bättre af kokhett vatten än af kalt , och vattnet ut- 

 drager derur efter hand dess kalihalt, så att då det 

 genomgående ej rner lemnar fläck, då det i en pla- 

 tinaslef intorrkas, är oxiden ett kalifritt nickel- 

 hydrat. Dertill fordras likväl att ganska länge pågju- 

 ta nytt kokhett vatten, så fort det förra gått igenom. 

 Det blef, för bestämmandet af nickelhalten 

 vid analyser nödvändigt, att med all säkerhet be- 

 stämma om det tittvättade nickelhydratet håller 

 kali och i det fallet huru mycket. Denna un- 

 dersökning framställde vid utförandet en mängd 

 svårigheter, som jag ej väntat, så att jag slutligen 



