2Zg 



Af denna likhet i kopparoxidens och nickel- 

 oxidens förhållanden , ser man tydligt att då nickel- 

 malmer hålla koppar, nickeloxiden, afskiljd med 

 kali, måste vara kopparhaltig. Men då koppar- 

 oxiden behöff/er en vida större tillsats af caustikt 

 kali, för att fallt utfällas, än nickeloxiden, sä blir 

 vanligen en liten portion deraf utfälld med nickel- 

 oxiden, och en annan större qvantitet utfaller un- 

 der ammoniakens afrökande tillika med kobolt- 

 oxiden. Båda oxiderna måste således, sedan de äro 

 tvättade, glödgade och vägde, åter upplösas i salt - 

 sjra och kopparhalten med svafvelbunden vätgas 

 utfällas, 



c. Nickeloxid och zinkoxid. Jag har en gång 

 undersökt en nickelhaltig kopparkis från grann- 

 skapet af Fahlun, i h vilken tillika blende förekom 

 insprängdt. Det blef fÖr techniska behof nödvän- 

 digt att kunna bestämma nickelhalten, men det 

 J vckades ej att skilja zinkoxiden från nickeloxiden, 

 så att icke blåsrÖret alltid upptäckte en zinkhalt 

 i den sednare. Denna omständighet föranledde 

 mig att vid detta tillfälle söka finna en method 

 till deras åtskiljande. Zinkoxiden förhåller sig 

 nämligen till ammoniak och kali alldeles likt 

 nickel- och kopparoxiderna och har dessutom al- 

 la lösnings- och fällningsmedel gemensamma med 

 nickeloxiden. Jag försökte derföre att upplösa 

 blandningar af båda dessa oxider i saltpetersjra , 

 afdunsta till torrhet och bränna lindrigt, så att 

 nickeloxiden skulle superoxideras, h varefter den 



dium. Man kan dock på detta sätt komma till ett 

 brukbart resultat, om föreningen i en liten för lampa 

 utblåst retort, som deraf iyWes, upphettas till 

 glödgning så att bisulphuretum förstöres och mas- 

 san sedan väges såsom sulpburetum, CuS. 



