283 



Om man nu kastar en hlick på Skånska kar-, 

 tan, ÖfVer de ställen, som jaguppgilVit, der qvarn- 

 stenen förekommer i last kljlt, så skall man lätt 

 finna att denna stenbädd utgjort en sträcka af cir- 

 Cd I Svensk mil i längd frän S. O. till N. V. och 

 således fullkomligt i samma riktning som SÖdra 

 Åsen, hvaraf den i S. O. nästan sjnes hafva ut- 

 gjort en fortsättning. Detta lagrets gräns ,.t V. ut- 

 göres först af Ringsjön och derefter af Rönne-ån , 

 som utlöper ur Ringsjön. 



Likväl bör man icke föreställa sig en fort- 

 satt och oafhruten sandstensbädd. Den är, på 

 oräkneliga ställen, ända till grunden sönderslagen 

 och förstörd , och endast block deraf ligga strödda 

 Öfver fälten, bland grus, klappur och block af 

 gneys. Vid Witseröd, som tjckes vara ungefär- 

 ligen midten af det fordna lagret , s jnes det haf- 

 va varit mäktigast, och här synes det äfven haf- 

 va bäst motstått den kraft, som vid sidorne så 

 våldsamt brutit det och endast fläcktals qvarlem- 

 nat några hallar, såsom ruiner af den fordna, 

 sammanhängande bädden. DeJina förstörande kraft 

 har sannolikt varit samma flod som den, hvilken 

 med sand eller grus, blandadt med klappur, be- 

 täckt de lägre trakterne af landet, och troligen 

 var denna flod äfven identisk medxlen, som från 

 IVordens fjällar nedfört block af den äldsta, grof- 

 va urgraniten och dels strött dem öfver slättlan- 

 det, dels lägrat dem på topparne af de vida J^ngre 

 gnejs- och sandstensbergen i Skåne m. fl. st. 



Spåren efter de hvälfningar, som på vår jord 

 inträftat, se vi; deras relativa ålder kunna vi ut- 

 forska : men skola vi någonsin finna medel att ut- 

 räkna deras positiva ålder? Skola vi någonsin, 

 blott med sannolikhet, kunna bestämma det an- 

 tal af århundraden som förflutit, sedan den sista 



