j4iulra Försvkfit. 

 Kvfractum Jlyoscyanii, lillirdt utan iiil)Iaii(I- 

 iiiug al j)iilvei', kiuiiailc vid ii])pl6siiiiig i vallen 

 ett grönt slemmigt resitiiiiun, som val ultvätladt 

 icke \ isade na^fjt tecken tdl naicolisk veikaii. Den 

 crlialJnc lösningen var svaitbriin, ogcnomskijilig 

 och dilaterade pupillen starkt. På rodnadt lack- 

 iiui.spaj)j)er gal" dcfi en grönaktig, smutsig flack; 

 men ingen l)dlig alkalisk reaclion. 



A) Lösningen aidunsladcs sa nära till torr- 

 het som niöjii^l, hvarefUr exfraktet hehandlades 

 med alkohol, så långe alkoholn deral lårgades. 

 Den erhållne lösningen afdunstad, qvarlemnadé 

 ett våxtånine, mycket inblandadt med kristaller, 

 hvilka efter iiogare undersökning Letunnos vara 

 saltsyradt kali. För att så mycket som möjligt 

 åtskilja* växtämnet fiån saltet, skakades rcsiduura 

 med alkohol och så snart denne deraf erhållit nå- 

 gon lärg, afsilades lösningen genast. Uet på det- 

 ta sätt erhållne, och från det mesta af saltet be- 

 friade växtämnet, utgjorde en brungul genomskin- 

 lig massa, af syrups consistence, som icke kunde 

 fås fullkomligt torr. Det hade en knappt märk- 

 lig nästan sötaktig lukt, som kändes något star- 

 kare då det uppvärmdes; smaken svag, äcklig, 

 nästan sötaktig, men tillika bitter. I starkare vär- 

 me smälte det, pöste starkt och förbrändes med 

 utveckling af en egen vidrig nästan resinÖs lukt. 

 Då det upphettadt fördes till en brinjiande kropp, 

 fattade det lätt låga, men kunde icke underhålla 

 sin förbränning. Efter förbränning återstod ett 

 ymnigt poröst kol. — Af vatten upplöstes det med 

 lätthet, endast några bruna flockar blcfvo olösta, 

 hvilka efter digestion i lindrig värme äfven upp- 

 löstes. Lösningen hade en tydligare sötaktig lukt 

 än det olösta ämnet; reagerade icke alkaliskt, men 



