335 



Lägger mau till desse Lada analyser 3,4 pro- 

 cent vatten (som är medeltalet af de trenne glödg, 

 iiingsförsöken) så erhälles ett litet Öfverskott. 



Då man härefter vill bestämma desse Sahlin- 

 ters kemiska sammansättning, så finner man väl, 

 att den Öfverskjutande kiseljordens syre är lika 

 med vattnets, och man skulle deraf sluta, att det- 

 ta kiseljordshydrat borde äga lika krystallform 

 med pyroxéns; men hittills har man icke funnit 

 något verkeligt kiseljordshydrat, Jivarken i natu- 

 ren, eller såsom konstproduct, och man har så- 

 ledes icke skäl att här vänta något sådant, Desse 

 sahliters egenskap att antaga svart färg och för- 

 lora vatten då de upphettas i slutna kärl, att se- 

 dan brännas hvita utan att smälta , eller att åtmin- 

 stone visa ringare smältningsförmåga i rnon af den 

 tilltagande vattenhalten, synes härröra af ett va t- 

 tenhaltigt fossil, som först svartnar i bränning, 

 och sedan blir h vitt, utan att smälta. Härpå igen- 

 kännes genast späcksten och ädel serpentin. Då 

 desse, äfvensom vanlig serpentin, i stor mängd 

 förekomma tätt invid sahiiten i Sala grufva, så 

 inser man lätt att dessa undersökte sahliter icke 

 äro annat än pyroxéner, det vill säga bisilicater 

 af kalk- och talkjord med varierande inblandnin- 

 gar af späcksten eller serpentin, af hvilka den 

 första är ett trisilicat utan vatten och det andra 

 ett trisilicat mc-^d vatten. Båda sakna helt och 

 hållet anlag till en egen krystallform, fastän de 

 bilda bestämde kemiske sammansättningar; de 

 hafva derföre icke kunnat utgöra ett hinder för 

 sahliterne, att anskjuta i den krystaiiform, som är 

 dem egen, 



vit i,i5i gr, tyngre och röret med sallsyrade kalken 

 0,009 §i'' 



