105 
tamorfoserade saltet. Denna förklaring är så en- 
kel, att den af sig sjelf faller i ögonen. Dumas 
har, till förklaring af detta försök, uppgjort en 
teori, som han ansett innebära en ännu enklare 
åsigt I). Vinsyran är en välesyra, som består af 
én atom af en sallbildare —CH4O”, förenad 
med 4 eqvivalenter väle. Då denne mättas af kali 
till ett neutralt salt, oxidera sig 2 eqvivalenter 
väte på bekostnad af 2 atomer kali, och neutral- 
saltet består af 2K+2H+C:H'O”, I tartarus an- 
timonialis äro dessa 2 eqvivalenter väte utbytta 
emot 2 at. antimon. Enkelbeten i denna teori 
består deri, att den förklarar hvarföre, bland vin- 
syrans enkla och dubbla salter, vinsyrade antimon- 
dubbelsalter äro de enda, som undergå denna me- 
tamorfos, hvilket också synes vara händelsen. — 
Åtminstone har jag funnit, alt U. ex. vinsyradt 
kalinatron, som 1l vdttenfå luft blifvit befriadt 
från så mycket vatten det der kan förlora, qvar- 
håller 1 at. vatten, som det släpper vid +130?, 
och deröfver förlorar det intet, förr än det begyn- 
ner brunbrännas. 
Metamorfoseradt vinsyradt antimonoxidkali, 
som i vattenfri alkohol blifvit sönderdeladt med 
svafvelbundet väte, hvilket går ganska trögt > och 
långsamt, och som sedan utkokas med vattenfri 
alkohol, ger en gul upplösning, som innehåller 
svafvelantimon upplöst. Efter alkoholns afdistil- 
lering i vattenbad "återstår en gummilik massa, 
blandad med fälld svafvelantimon. Om denna 
upplöses i litet kallt vatten och silas från svaf- 
velantimon, som då blir olöst, så kan lösningen, 
fördelad på urglas, afdunstas vid +80? med lem- 
”) Comptes rendus hebd. Seconde semestre 1837, p. 863. 
