128 
gagnad såsom artmärken, och den lemnar äfven 
utan all fråga icke blott lättfattliga, utan ock verk- 
ligt pålitliga kännetecken; men icke får man då 
ingå 1 minutier; räkna taggarnes antal; bestäm- 
ma deras platser och storlek, på sätt hittills bruk- 
ligt varit, o. s. v., ty just derifrån härleda sig 
de flesta namn-arterna och den ständiga art-för- 
vexlingen. Man måste tvertom uppfatta, att jag 
så må uttrycka mig, det typiska i hvarje arts 
beklädnad, och lära sig igenkänna detta äfven i 
dess aberrationer. Hvar och en, som studerar 
arterna genom jemförelse af en mängd individer, 
och som sedan inbördes jemför närbeslägtade ar- 
ter, skall icke undgå att finna, att beväpnaden, 
ehuru likartad den vid första påseendet visar sig, 
dock hos hvarje art följer sin bestämda riktning, 
karakteristisk för densamma och uttryckt icke 
blott uti taggarnes form, storlek, läge, tillväxt 
och affall, utan äfven i de normala afvikelser 
från artens ursprungliga typus, som åldern och 
till en del könsförhållandet medföra. Så, för att 
taga några exempel från stjertens beväpnad, kan 
man hos våra inhemska arter till en början ur- 
skilja 2:ne hufvudformer, med afseende på anord- 
ningen af de större kloformiga taggarne på stjer- 
ten: den ena med 3:ne längslöpande tagg-rader, 
den andra med blott 2:ne. Under det den 
sednare ej synes lida några undantag eller för- 
ändra sig efter individens olika ålder, utan all- 
tid finnes genom sina 2:ne, hvarken flera eller 
färre, taggrader igenkänlig (exempel lemnar vår 
Gökrocka), så blifver deremot den förra grund- 
formen ofta öfversedd och misskänd, till följe af 
de betydliga modifikationer, som åldern tillväga- 
bringar. Att döma efter de arter, hvars ut- 
veckling jag haft tillfälle att följa, synes såsom 
allmän 
