129 
allmän regel kunna antagas, att ingen Rock-art, 
tillhörande typen med 3:ne tagg-rader på stjer- 
ten, har såsom ung eller ny-kläckt flera än en 
enda rad, som då alltid följer stjertens medel- 
linie; de båda sido-raderna tillkomma först i en 
mera framskriden ålder. Våra flesta arter Höra 
under denna typ, men utveckla sig i en riktning, 
som för hvar och en innebär något eget och ka- 
rakteristiskt. Så för exempel framskjuta alltid 
sido-raderna direkte från stjertens sidokant hos 
några arter; deremot hos andra mellan denna 
sidokant och medellinien; så hinna aldrig si- 
do-radernas taggar till den storlek och styrka 
som medelradens hos vissa arter, under det de 
hos andra icke blott hinna samma, utan äfven 
ofta öfverträffa medelradens; så finner man hos 
vissa arter medelradens taggar beständiga äfven i 
en mycket framskriden ålder, under det de sam- 
ma hos andra efter reglen tappas: eller fällas, 
0. S. Vs ; i 
b) Tandformen har af Cuvier och nyare 
författare blifvit såsom art-märke förkastad, och 
detta i allmänhet på goda skäl, då ofta större 
olikhet i tandform träffas emellan ungen och den 
fullväxta, emellan hannen och honan, än den 
man kan utstaka emellan 2:ne närstående arter. 
Emedlertid är lika visst, att de flesta arter, 
att ej säga alla af våra, hafva en bestämdt egen 
tandform, hvarpå de till en del säkert urskiljas; 
ja några (t. ex. Knagg-rockan , Gök-rockan och 
Klo-rockan) hafva hvar för sig en så utmärkt tand- 
form, att de med ingen annan art låta sam- 
manblanda sig. För att rätt uppfatta hvarje 
arts. tandform, måste man noga följa tändernas 
utveckling, och har i detta afseende en god led- 
ning, om man jemförer de rader af tänder, som 
RR dead. Handl. 1838, 9 
