144 
längd i en platt, tillskärpt bäl, som befinnes allt 
mer och mer utdragen och öfver gåtnde till syl-spets, 
ju närmare raden, hvilken def tillhör, nalkas de 
förutnämda medlerstd: Endast de syl=spetsade 
tänderna hafva vid roten ett helt kort bräm, och 
som dessa, mest äro ulsatta för nötning, befinnes 
alluid spetsarne på de aldrafrämst sittande (såle- 
des de äldsta) afnötta och trubbiga. Äldre ho- 
nor hafva breda, rut-formiga och afsluttande tand- 
kronor, sittande i femkant (fig. 3); en tandform 
som är dem uteslutande tillhörig, och som ej kan 
med någon annan af de hos våra Rockor före- 
kommande förblandas. 
Färgen är ofvan gulaktigt grå, med en 
mängd större, runda, hvitgula fläckar af varie- 
rande storlek och utan symmetri. Emellan dessa 
finnas smärre svarta fläckar, liksom runda prickar, 
hvilka hopa sig omkring de förra och bilda mörka 
ramar, som i synnerhet äro skarpt uppdragna hos 
de yngre individerna; under till är färgen hvit, 
något i violett dragande omkring fen-kanterna. 
Yttre kön-skillnaden gifver sig tillkänna huf- 
vudsakligen genom a) Hannens stora och utvecklade 
yttre hjelp- -genitalier; 6) genom de honom ensamt 
tillkommande kardor , och ec) genom de flera an- 
dra, redan ofvanföre angifna skiljaktigheter. Men 
ehuru tydliga än alla cd kännemärken äro i 
en mera framskriden ålder, saknas de eller fin- 
nas blott antydde i en yngre, och i den aldra- 
tidigaste äro könen till det yttre oåtskiljbara. I 
mån som pubertets-tiden nalkas, framträda de 
alla, nära nog samtidigt, och sedan blir köns-skil- 
naden med hvarje år allt större och större. Om 
man t. ex. undersöker en ung hanne af 17 tums 
total-längd, äro ännu de yttre hjelp-genitalierne helt 
små och korta, så att de med spetsen nå obetydligt 
utöfver 
