156 
henne är nemligen icke blott den undre kropps- 
ytan fullkomligt len och glatt, utan det ringaste 
spår till små-taggar, icke en gång under nosen 
och stjerten, så nära som vid yllersta spetsen; 
utan äfven den öfre är tull största delen lika na- 
ken, då man undantager randen af de främre 
kroppens sido-kanter, der grofva, glesa små-taggar 
finnas placerade med en stjernformig rot, äfvensom 
nosbrosket, der dylika, men ännu glesare finnas, 
samt stjerlen, hvilken åter är ganska sträf, af fina, 
mycket tätt sittande taggar. Dessa senare förete det 
egna, alt de äro fördelade uti 2:ne längs-löpande, bre- 
da band, som fortgå emellan medel-radens och båda 
sido-radernas knaggar, på så sätt, att dessa ban- 
dets yttre ränder tangera sido-radens knagg-rad; 
men de inre nå ej fullt intill medel-radens, i 
följe hvaraf sjelfva ryggraden, på hvilken knag- 
garne silta, har en helt glatt hud. Af ordinära 
knaggar finnas följande a) några framom och bak- 
om ögonen; b) en rad längs ryggen och midt ef- 
ter stjerten; på förra stället äro de ofta här och 
der afnölta, korta och knöl-lika eller fläcktals 
felande; c) 2å 4 å ömse sidor om ryggen på 
humeral-brosket; d) en rad med smärre å ömse 
sidor af stjerten, som intaga sjelfva sido-kanten; 
hvad dessa beträffar, så hafva de varit tillstädes 
på alla de exemplar jag sett, men det är mer än 
sannolikt, att de på mycket unga saknas, äfven- 
som att de på mycket gamla möjligen i storlek 
torde öfvergå medel-radens. Knaggarne hafva 
en egen och ganska igenkännelig form, nemligen 
en triangulärt kägelformig rot, med hoptryckta 
sidor, framtill tillskärpt, baktill tvär, med en urgröpt 
och räfflad eller något strålig yta; från en så be- 
skaffad temligen hög rot ulspringer helt tvärt en 
mycket kort udd, vanligtvis riktad snedt bakåt, 
v 
