243 
vel, att icke saken så verkligen förhöll sig. Till 
skiljemärke mellan dessa arter antog Viker end 
kroppsformen; Brocn sidoliniens läge, styjertfenans 
form och strålarnes antal i rygg- och anal-fenan. 
Nyare tiders Ichthyologer hafva begagnat sig af 
alla dessa skiljemärken tillsammantagne, så alt 
art-märket för Cypr. Carassius varit: kroppens 
höjd mer än hälften af dess längd; ryggfe- 
nans strålar 21, anal-fenans 10, Hidaldbien rät , 
stjertfenan nästan tvär, föga utskuren, och för 
Cypr. Gibelio: kroppens höjd knappt 4 af dess 
längd , sidolinien sänkt; ryggfenans strålar 20; 
analfenans 9,» stjertfenan i spetsen månlikt ut- 
skuren. Ingen har likväl bitulls undersökt, huru 
vida de voro konstanta eller icke, hvilket så myc- 
ket mer väcker förundran, som det icke kan und- 
falla hvar och en, som sysselsätter sig med Ieh- 
thyologien, huru i ycket nästan alla till Cyprin- 
slägtet hörande fiskar variera, och mest de, som 
räknas till egentliga Karpar (Cyprini Cuvier). 
Denna egenskap har gjort, att jag länge miss- 
tänkt, om icke möjligen den vi kalla Dam-ruda 
vore en degenererad Sjö-ruda, och att olikheten 
dem emellan härledde sig af den förstnämdes 
domesticering. Denna misstanka ökades, då Prof. 
B. Fries, under sitt vistande i Bohusläns Skär- 
gård, tillsände mig beskrifoingen på Rudor, hvil- 
ka han funnit uti en lorfgraf. Denna beskrif- 
ning, som var resultatet af jemförelsen mellan 
några och tjugu exemplar, öfvertygade mig att en 
öfvergång funnes emelian Sjö- och Dam -rudan. 
Hr Fries tillägger vid den nämde beskrifningen: 
”Jag trodde i början alt det var Gibelio, så ur- 
skuren var stjerlfenan och så obetydligt nedböjd 
var sido-linien, men nog måste man betrakta! den 
som en degenererad Carassius, eller åtminstone 
