208 
i —1 o G 
detta tal £> måste således vara något af talen 
m 
a, b, c &c. eller divisibelt med något af dem; 
SA p—1 NA ni . 
låt då t. ex. £>= vara divisibelt med a, då blir 
m 
r divisibelt med m, och således (h.t.u. &c.) 
a 
pat (ärr Ra st 
a 1; men £ 2, u 2 &c. äro hvardera —1 
NA oi)-ö j : i 
emedan = är divisor i be, cr, &c. till hvilka 
a . 
pr 
t, u &c. höra. Således måste äfven Ah 2 —41, 
a ef —1 . . 
och således äfven 2>= vara divisibelt med ac, 
a 
| —1 | 
eller EA vara ett helt tal, h. ä. o., då högsta 
a 
potensen af a i p—1 antogs vara av. På sam- 
. . —1 . n 
ma sätt kan visas att £— ej kan vara något af 
= : 
talen b, c &c. eller divisibelt med något af dem. 
Anm. Tillhör talet A exponenten p-—1, så 
kallas & för primrot till p. 
Tu. 3. Antalet af de tal a, som tillhöra 
exponenten c, är lika med antalet af relativa 
primtal mot c mindre än c. ; 
Bev. Ty om di så äro äfven (a?)c, 
(a?)e, . . . (ac—t)e alla —1. Är nu m. relativt 
primtal mot c, så tillhör a” exponenten c. Ty 
tillhörde a” någon lägre exponent c', så skulle 
ame'1, hvilket ej är möjligt såvida ej me" är 
multipel af c, eller, då m och c äro relativa 
primtal, ce multipel af c, h. ä. o. då e' antogs 
vara <C. 
Hafva deremot m och c en gemensam di- 
visor n, så tillhör talet av icke exponenten c; 
