266 
=p-.np+1—1; ullika ses tydligen att då p är 
primtal ingen före den (p-—1T):te produkten kan 
blifva 1, och att i allmänhet ingen före den 
(pr=t):te kan blifva 1; i detta fall är således 
a primrot till pr; vi kunna nemligen utsträcka 
begreppet om primrötter äfven till potenser af 
primtal, Så, aet ia säges vara primrot till pr, 
om a tillhör exponenten pr i(p—1). 
Ar åter art —t14;/ så vär meedimg(tlyn6) 
”n 
alp-Vpi 1; således kan a i detta fall ej till- 
höra exponenten pri p—1). 
Anm. För att således i allmänhet afgöra om 
en primrot a till p tillhör exponenten p-Yp—1), 
behöfver jag blott upphöja a till (p—1):te po- 
tensen. 
Härmed är theorien för indices då divisorn 
är potens af ett udda primtal afslutad. Då di- 
visorn är potens af 2 eller sammansatt af flere 
udda primtal äger ej ofvannämde märkvärdiga 
egenskap rum nemligen, att det alltid gifves tal, 
hvars potenser frambringa alla mot divisorn re- 
lativa. primtal, hyarföre då ej något bruk af så 
beskaffade divisorer i närvarande användning af 
indices äger rum, jag vid något annat tillfälle 
särskilt tänker afhandla dem. 
$. 7. Såsom exempel på användningen af 
indices har jag uträknat en tabell för divisorn 
125=3?, för hvilket tal p-!(p—1) är =100. 
Jag har tagit 2 såsom den minsta primroten till 
has, men emedan man, vid uträknandet af en 
indextabell, så snart talet öfverstiger det tal för 
hvilket tabellen är uträknad, 1 stället för talet 
tager dess rest, och indices således ej följa sam- 
ma lag som logarithmerna, så att mot en större 
