276 
lingens svärmande förhoppningar. Men öfver- 
kommen till detta frihetens förlofvade land, fann 
sig Grefve af Wetterstedt mer än bedragen, en- 
ligt hans egen berättelse till den som nedskrifver 
dessa rader, och ur hvilken säkra källa flere upp- 
gifter i denna skrift härflyta.  Hvarje steg, så 
väl för inföding som främling, var bevakadt och 
utmätt; besigtningar i tullar, granskningar af 
pass, allt var beroende af egenmäktiga, mistänk- 
samma, ofta fala uppsyningsmän, oeh den resandes 
väntan på resultaten af medborgarfriheten var 
nog lik tvånget afenarrest. På sådant sätt genomfor 
Grefve af Wetterstedt detta sköna land, med hej- 
dadt begrepp om välgerningarna af dess pånyttfödel- 
se, men njutande af de häfdvunna i mången storhet 
af snillets och konstens skapelser. Genom Paris 
och södra Frankrike begaf han sig till Ivalien 
och Rom, alt utbilda sin smak och omdömesförmåga 
öfver de sköna konsternas mästerstycken, från 
Romarnes tid, med hvars författare han var nä- 
Ta underkunnig, till den nuvarande, 1 hvars 
språk ban fullkomnade sig. 
Återresan till fäderneslandet skedde öfver 
Schweitz och Tyska Staterna, med skördenafden er- 
farenhet och sakkännedom, som Grefve af Wert- : 
terstedt genom sitl snille och sin uppfattnings- 
förmåga var mäktig alt framför mången samti- 
dig tillegna sig och bringa till mognad, aldrig 
svikande de stora anspråk som sedermera fästades 
vid hans lysande egenskaper. 
På den Riksdag, som år 1800, kort ef 
ter Grefve af Wetterstedts hemkomst inträf- 
fade, kunde han endast deltaga i underord- 
nade befattningar, afhållande sig från alla för- 
tidiga ansträngningar till reformer. Han blef 
Härold vid Nordstjerne-Orden och året der- 
