296 
volution blef ett tvingande medel,:så undvek han 
dock obehaget att blanda sig i verkställigheten. 
Men en gång utförd, tnåstet den upprätthållas, 
och härtill egnade han sig såsom elt kraftigt stöd. 
Nu hvilade has fubtekländska nit icke längre i inom 
det enskilta lifvets område, alt ensamt der, lugnt 
och obemärkt, sprida upplysning och gagn. Hån 
kände sig mand af ivre kraft, att helga sina in- 
sigter äfven åt det allmänna, och uppträdde en 
verksam ledamot på 1809 och 1810 årens Riks- 
dagar. Vid denna tid sökte äfven det nya hof- 
vet återvinna hvad det förra frånkänt sig, och 
Grefve Mörner utnämdes till -Kammarherre 
hos H. M. Drottningen Hedvig Elisabeth 
Charlotta, samt till. Riddare af Nordstjerne- 
Orden. Snart blefvo hans Statsmanna-gåfvor kän- 
de och tagna i anspråk. Vid den nya grund- 
lagens utarbelning fästades en synnerlig tillför- 
sigt till hans politiska grundsatser, af hvilka na- 
ven förväntade sig plan och förslag till en 
styrelse- form, som för alltid tryggade follkdts för- 
delar, i jemvigt med Regentens rättigheter. Näst 
deltagandet i dessa vilsskvärsönte arbeten blef 
upprätthållelsen af deras helgd en oeftergifligen 
fordrad pligt. Förtroendet till Grefve Mörner 
lemnade honom ock rådrum dertill, då han först 
valdes till ledamot, sedermera till ordförande tid 
efter annan i Konstitutions- och Stats-Utskotten. 
Att han under sådana befattningar icke svek den 
konstitutionella frihetens sak, skönjes af hans eg- 
na ord, förvarade i Riksdags-Protokollen för år 
1810, då ban vid ett tillfälle fick anledning för- 
klara, ”det han lika litet var böjd att smickra 
”mängdens som Regentens passioner, skiljd från 
”väntan af fördelar från någondera.” Med denna 
jemvigt i karakteren tvekade Grefve Mörner 
