301 
heten hade han gjort sig till en dygd. Huru 
sällan får en embetsman, som, om ock begåfvad 
met blott vanliga användbara egenskaper, drages 
in i de allmänna bestyren, tid och rådrum öfri- 
ge att egna en tillräcklig, skyldig uppmärksam- 
het åt det inre lifvet af sin omgifuing, åt sina 
barns enskilta uppfostran, deras och de tjenan- 
des gudsfruktan och sedlighet. — Vanligen undan- 
ryckes hans tid och hans lynne från allt detta, 
för all stelna i embetsgöromålens former. Men 
Grefve Mörner hade tillräcklighet nog till allt, 
till styrandet af vidsträckta allmänna och enskil- 
ta angelägenheter, till vården om sin familjkrets, 
hvarvid icke bör lemnas obemärkt, att han, med 
lyckan att ända till sin egen annalkande ålder- 
dom, behålla en åldrig Fader i lifvet, iakttog den 
sonliga vördnaden oföråldrad, och njöt uppfyllel- 
sen af skriftens löfte, alt honom skulle väl gå på 
jorden. Den tilldelades honom ock i välsignadt 
mått. Med hans städse glada lynne, denna fog- 
lighet och nuldhet i väsende, hvarmed han, kan- 
ske älskvärdast i sitt hus, bemövte alla, ordnade 
allt, kunde han såsom fader och husfader skapa 
lyekan till en dygd. En älskad maka och talrik, 
hugnande familj, 6 Söner och 2 Döttrar, un- 
derstödde hans sällhetsbringande sträfvan. Om- 
gifven af denna lifvets skönaste tafla, afsomnade 
Grefve A. G. Mörner den 30 Januari 1838. 
