120 



Då en ringa portion Wawellit upphettas i deii 

 tiUblåsta andan af ett barometer-ror, afger den en 

 betydJig mångd af ett surt vatten, som starkt an- 

 griper glaset och, om det af iågen jagas från ett 

 ställe af glaset till ett annat, lemnas glasets yta 

 oklar, frått och betåckt af kiseljord. Detta mine- 

 ral innehåller således flusspatssyra. 



For att bestämma myckenheten af denna syra 

 degirerade jag en vågd portion Wawellit med svaf- 

 velsyra i ett platina-kårl, som under detsamma be- 

 tackies med en glasskifva^ hvilken deraf frättes ^ 

 ehuru ttU en betydligt ringare grad ån jag förmo- 

 dat. Bianningen upphettades till dess att större de- 

 len af den ofverfiodigt tillsatta syran blifvit förja- 

 gad > hvarefter massan ofvergots ined vattena Deti 

 lostes deri med kmning af ett så obetydligt spår 

 äf främmande olösliga delar* att jag trodde mig 

 utan fel kunna forsumma dera. Lösningen tålldes 

 med kolsyrad ammoniak ^ det fällda togs på filtrtirri 

 och tvättades. Det hade allt utseende af lerjord, 

 men under påstående tvättning inställde sig ett phé» 

 tiomén, som jag förr aldrig bemärkt med ren ler- 

 jord, att en del af massan lostes i tvättvattnet och 

 Utfälldes åter, då den nedföll i den genoiögångna 

 saltrikare vätskan. Denna otiiståodighet tillkånna- 

 gaf en främmande halt i lerjorden. Jag iörrkade 

 den, tvättade fällningen och undersökte den sa val 

 tned koboltsolution får blasror i som med caustikt 

 kali, men den förhöll sig i allt såsom ren lerjord. 

 Upplöst i svafvelsyra och försatt med svafvelsyradC 

 kali, gaf den under frivillig afdunsrning alunkri- 

 staller. Jag erhöll på delta sått 69.6 procent glöd- 

 gad lerjord. 



Den genomgångna våtskaö, ånnu innehållani^e 

 den grumling som af tvättvattnet förorsakades, af- 



K, V, A, Handl. 1819, St. 1. 9 



