1^1 



skän ofverhiåuades irted saltsyra tilt lerjordens åter- 

 upplosning, hvarefter denna utfälldes med kolsyrad 

 ammoniak. Den fällda jorden löstes nu som förut 

 till en del under tvättningen. Den siL^de våtskaa 

 afdunstad till torrfeet och återupplost i litet vatten, 

 lemnade ett årone olöst, som halfsmålte i glodgniög^ 

 och forhSH sig såsom ett svårlöst lersalt. Vätskan 

 hvarifrån det blifvit afskildt mattades med saltsyra 

 i platinakårl och lemnades i 24 timmar att afdun- 

 sta all kolsyra, hvarefter den ingöts i en flaska; 

 ofvermåttades med caustik ammoniak och blanda- 

 des sedan med saltsyrad kalk. Deraf uppkom eti 

 fällning, som, tvättad och glödgad, vågde 12.1 

 procent af Wawellitens vigt. 



Man ingenkånner lått att denna analytiska me- 

 thod geck ut på att erhålla flu?spatssyran , på sam- 

 ma sått som den fås vid Topazens analys; rhen 

 den erhållna fällningen kunde nu ganska val va- 

 ra åfven ett annat olösligt kalksalt ån flusspatssy- 

 tad kalk. For att utröna dena, blandades åsn 

 med concentrerad svafvelsyra i ett platinakårl och 

 upphettades. Ett ofverlaggdt glas fråtfes vål der- 

 af, men ganska obetydligt i jemforélse med fäll- 

 ningens myckenhet och utvecklingen af flusspats- 

 syre.ångor var endast i början märkbar. Sedan 

 en del af den ofverfiodiga svafvelsyran blifvit af- 

 Tokt, utblandades massan med alkohol, som lerfi- 

 nade gips olöst. Alkoholn afdunstades och åter- 

 stoden upphettades tills ingen svafvelsyra mer der- 

 ur afrokte, hvarvid slutligen lemnades en eldfast» 

 fårglo?, deliquescent syra, som upplöst i vatten 

 fällde salpetersyrad blyoxid, och fällningen, smalt 

 på kol for blåsror, gaf en kristalliserande peria, en 

 egenskap som utmerker phosphorsyran. 



Det blef nu klart att Wawelliten måste inne- 

 hålla phosphorsyrad lerjord och att det lerjordsar- 



