147 



den, troligen i vatten liggande trådstocken. Koten 

 hafva bast bibehållit sig. De likna till textur, 

 fårg, glans m. m. fullkomligt andra tradkol, gifva 

 i förbränning aska, hvilken likväl innehåller en del 

 jernoxid som kolen insupit och som åfven i loss- 

 norna färgat Sandstenen. 



Jag har förut nåmnt hvari Hors Sandsten 

 ofverenskommer med den Skånska Ofvergångs^sand- 

 stenen , hvarmed han också lått kan förblandas; 

 men Ofvergångs-sandstenen skiljes derifrån genoiu 

 en långt större hårdhet, genom total brist på glim- 

 mer, genom sin benägenhet att sönderspricka i fyr. 

 kantiga Block (qvadrarj ; och framfor allt genom 

 sitt olika lager-forhållande. I synnerhet detta sista 

 och de inbäddade peirificater, lemna intet tvifvel 

 ofrigt, att JU Hors Sandsten hor till en sednare tid, 

 ån den i hvilken de så kallade Ofvergångsformatio- 

 ner bildades. Det synes otvifvelakugt att innan 

 Hors Sandstenslager tillkom, hade icke blott vissa , 

 delar af jordytan redan hunnit uppstiga ur vattnet, 

 utan åfven ett så djupt lager af matjord (humus) 

 hunnit samla sig, att det kunde nåra större trån. 

 Om man föreställer sig dessa genom en uppkom- 

 men skogseld till en del förvandlade i kol, och 

 derefter af en ofversvåmning bortförda och ofver- 

 holjda af grus och sand, hvilken uppkastas i Lager 

 vid sidan af den åldre Bergåsen; skall man kan- 

 ske bast hafva förklarat tillkomsten af Hors Sand- 

 stenslager. Om nämnde trån vuxit på någon flack 

 af det Land som nu utgör Scandinaviska halfon , 

 eller om de blifvit som drif-ved hitforde med haf- 

 vet från andra Länder; torde ånnu icke kunna så 

 bestämt afgoras. Att det förra åtminstone icke år 

 otroligt, och att åfven Sverige under den tid som 

 närmast föregått den närvarande organiska utveck- 



