154 



§. I. Clatraut i dess Figure 6e la Terre 

 (i hvilket Arbete hans Theorie om dessa pbaeno. 

 mener står införd) antager, att ett rörs attractivs 

 verkningskrets vål år högst obetydlig, dock «jå stor, 

 att uti ett hårr5r den sträcker sig anda till axeln j 

 hvaraf blef en nödvändig följd, att en partikeli fö 

 ra andan af den i rorei inneslutna vattenpelarens 

 axel mäste dragas lika mycket uppåt som nedåt och 

 således forblifva till sitt låga orubbad. Vid nedre 

 andan åter af röret blef en partikel, som låg ned- 

 om rörets anda, men dock inom dess verknings- 

 krets, dragen nedåt af de underliggande vattenpar- 

 tiklarne, men starkare dragen uppåt af den starka- 

 re attractionskraften hos röret. Af skilnaden mel. 

 lan dessa bagge sednare, hvilken var en uppåi 

 verkande kraft, var vattenpelarens uppdragande en 

 följd. Men huru lått Clairaut ån hårigenora 

 förklarade möjligheten af ett uppstigande, kunde han 

 dock aldrig visa efter hvad forhållande vattnetJ 

 hojd i olikt vida ror, måtte förändra sig. Attra* 

 ctionskraften, såsom en viss function af afståndet, 

 kunde nåmiigen i hårrår af olika diametrar, ej ver. 

 ka med samma styrka på de i axeln af rören lig- 

 gande partiklar hvarfore man nödvändigt] mäste, til! 

 beståmmandet af forhållandet mellan höjden och dia« 

 metern, kanna Attractions-Lagen, for att beråkna 

 attractions verkan från rörets vågg till dess axel. 

 Men som denna Lag var, såsom den åfven ånnu 

 år, obekant, kunde ClAiraut ej bevisa detta for- 

 hållande, hvilket dock år ett hufvud - theorem i 

 Capillaira Theorien. Hans Theorie blef derfore 

 ingen ting mindre ån tillfredsställande, en följd 

 blott af ett falskt begrepp om Attractions verknings- 

 krets. Origtigheten af detta begrepp , således åfvea 

 af den derpå grundade Theorien , visa tydeligen 

 ivånne följande af Ha-vvksbbb anställde forsok; 



