»57 



den concava ytan. Af detta elements lutning berod- 

 de ytans concavitet och convexitet, åfvensom stor- 

 leken af dess radius; men sjelfva uppdragandet af 

 vattenpelaren ofver niveau tillskref han helt och 

 hållet denna ytas attraction. 



§. 3. Det år i antagandet af denna ytas sttra- 

 ction , såsom orsak till vattnets uppstigande, jag af- 

 viker från LaPlace. Han bestämmer verkan af 

 hela concava ytans attraction på en genom rörets 

 axsl gående oandligt tunn vattenpelare, med anta- 

 gande af att attraction upphör dä afståndet kan be- 

 tecknas; men huru kan då den Integral han erhål- 

 ler for attraction af en del af ytan utsträckas från 

 nedersta puncten af ytan, der vaitenpelaren år, till 

 yttersta elementet af densamma invid rörets vågg, 

 då detta element likväl ligger till ett större afstånd 

 från vattenpelaren ån rörets radie år, hvilken år 

 en bestämd storhet? Det tycks vara en följd, att, 

 då attraction endast år verksam invid contacten, en 

 vattenpelare endast kan attraheras af det ytans ele- 

 ment, hvars projection på horizontella planet fråret 

 år antaget vara verticalt) år samma vattenpelares 

 bas. Härigenom kommer hela ytan att uppbara he- 

 la den vattenpelare hvars bas år hela ytans pro- 

 jection på horizontella planet d. å. rörets inre tvår- 

 section, hvilket uppbärande naturligtvis år en 

 följd af vattenpartiklarnes coh^sionskraft. Då 

 vidare ytan alltid år i beröring med åen underva- 

 Tande vattenpeiaren, år klart, att denne ej kan upp- 

 lyftas, så framt ej ytan uppdrages, hvilket åter 

 sker genom attracuon mellan röret och ytans 6f- 

 versta oandligt tunna vattenring, hvilken år i be- 

 roring med sjelfva röret. Af dessa anmårkningar 

 foraniåts jag, att antaga denna sistnåmde attraction, 

 såsom enda orsaken till vaftenpelarens upphål- 

 lande, hvilket åfvea de fleste författare antagit. 



