309 



mycket tått, rödbrunt till fårgen. Deras ben hö- 

 ga, ganska fina och vackra, åro prydda, vid knä- 

 vecket inåt, med ljusgrå tofsar. Deras klofvar åro 

 spetsiga, itudelte och, som Naturens inrättning vi- 

 sar en forundrans vård fullkomlighet i allt, åro de- 

 ras fötter, litet uppåt benet baktill, forsedde hvar- 

 dera med två låttklofvar till forekommande deraf, 

 att de ej for djupt må rånna ned benet i blota 

 kårr, der de finna föda och säkerhet. Hanen var 

 29 tum hog och honan 24, måttet taget från mar- 

 ken till vekryggen. Deras late år ett spådt gnåll 

 likast en nyfödd hundvalps. vON LiNNe i dess 

 Fauna Svecica, classifierar Elgen till Boskaps - 

 ordningen (Pecora) samt Hjortslågtet (Cervus,) och 

 kallar honom: Cervus Alces, cornibus acaulibus, 

 palmatis, caruncula guttural!. 



Samma dag började det att regna häftigt, och 

 Kokalfven frös, h vårföre jag bar den ur trägår- 

 den till en stor loge. Oxkalfven, mera stark, 

 gick efter mig. På logen anskaffades halm, färskt 

 granris, renmåssa, färskt och tort asplof och sand. 

 Jag gaf dem åter några skedblad ljum asplofs-de- 

 kokt, med något iblandad spenvarm Komjölk, och 

 stoppade i deras mun några fårska asplof, hvilka 

 tuggades begärligt, men sedan utsläpptes. De som- 

 nade och, då jag derunder ville smyga mig bort, 

 vaknade de och kommo gnällande efter mig. Lilla 

 Kon ville sedan icke sofva, om icke med hufvu- 

 det hvilande på mitt knå, hvarfor , och i synner- 

 het i anseende till hennes snart iråkade svåra sjuk- 

 dom, jag, i 3 veckors tid, nästan beständigt både 

 dag och natt var hos dem. 



Min van, Baron T.... kom hem i skymnin- 

 gen; men hade icke sett till modren. Jag hade 

 genast forbjudit honom och han måste lofva mig 

 att icke skjuta henne som skänkt mig ett par så 



