210 



rara Kalfvar, dem jag beslutit med yttersta omson 

 uppföda. Om modren, som han trodde, blifvi 

 dödad af Torparen, skulle den snälla jagthundei 

 säkert utvisat stallet; men förmodligen hade hoi 

 blifvit bortskråmd , genast efter Kalfvarnes födelse 

 innan hon fått slicka: dem och således innan de fat 

 njuta modersmjölken och tillvinna sig moderlig 

 ömheten och beskyddet. 



Om natten kom ett bud hem med 3 gette 

 h vilka genast mjölkades. Jag gaf Kalfvarne, på ii 

 ka sått denna mjoik oblandad, ett jungfruraåi 

 hvardera, som emottogs begärligt. 



Den 2 2:dra om morgonen kom andra bude 

 hem med 5 getter. JVljolkgifven okades smånin 

 gom. Andra dygnet kastade de första gånge 

 vattnet. 



Den 23:dje släppte jag dem i en vacker asf 

 hsge belägen straxt utanför Logen. Honan vill 

 icke skiljas vid mig; men han sprang omkring oc 

 drack sjelf litet vatten ur en rännil som går g« 

 nom hagen. Hon viiie icke smaka vattnet. 3:dj 

 dygnet tråckade de första gången af tillbörlig fasi 

 het, såsom båsta tecken till lifaktighet. 



Den 2 4:de. Ifrån denna dag följde de mig hvai 

 jag gick. De lade sig tått intill mig, då jag sai 

 te mig i trägården , eller hagen , med min bol* 

 Jag vande dem att dricka getmjölken ur en tra 

 skål, hvari en napp var fastad. De syntes n 

 båda lika raska och marktes tydligt, att de redai 

 på 4:de dygnet stadgat sig. I trägården tugga 

 des af dem några stånd Elggrås (Spiraea Ulmaria 

 men sväljdes ej. De började nu idisla. 



Den 2 5:te, om morgonen, drack han ur hel 

 qvarteret getmjölk; men hon blef nu illa sjuk, a 

 hvad orsak kunde jag icke begripa, om hon ej 

 såsom mycket spad , blifvit förkyld första dygnet 



