215 



och al till myckenhet och drucko hvardera 2 kan- 

 nor getmjölk dagligen. De smakade aldrig råf- 

 jumpa, (^equisetum) icke eller lofvet af hågg. Han 

 var 38, hon 31 tum. 



Den 2:dra gick jag med dem till sjön, der 

 fåren tvättades; de gingo sjelfve uti vattnet, spar- 

 kade i det så, att det yrde högt ofver dem, och 

 blefvo ej rådde for allt det stoj der föreföll bland 

 en mångd qvinnor och barn. 



Den 5:te spatserade jag med dem först ut på 

 gardet till mina arbetare och sedan till sjon i ett 

 större sällskap, hvaribland var Ekonomie-Intenden- 

 ten FisCHERSTROM , som lifligast deltog i min 

 glädje ofver mina små Elgars trefnad och spakhet. 

 Sedan de simmat och roat sig i vattnet, visade jag 

 honom, huru de följde mig i vilda skogen: Jagt- 

 hundarne fingo opp en hare, hvilken jag skot; då 

 jag gick att taga haren , stego små Elgarne opp 

 och lilla Elgen sprang förut till den dödade haren 

 och sparkade honom lått med framfotterna, i det 

 samma kommo hundarne fram med drefvet, men 

 vågade icke bita haren for lilla Elgen, som förut fle- 

 re gångor hade illa sparkat dem, hvilket alltid skett 

 med högra framfoten; jag tog haren och oss följde 

 sedan Elgar och Hundar tillsammans. Under hem- 

 vågen hoppade lilla Elgen ofver en hog gårdsgård 

 in i en rag-åker. Jag lotsade icke mårka det, utan 

 gick min våg fram; når han icke såg mig mera 

 hörde vi honom gnålla, jag blåste då i krutmåttet, 

 då han som en blixt lopp till mig. Fischer- 

 STROM, som älskande Naturen anda till fortjusning, 

 sade sig icke hafva belefvat en så nöjsam dag. 

 Efter vår hemkomst låt jag bara ned mina pu- 

 kor på gården och slog åtskilliga stycken , hvar- 

 vid det foU lilla Elgen in att sparka på pukan ; 

 men stöten kom intet åt fållen utan blott i kanten 



