2l8 



läckra hemkosteH. Vid middagstiden, då de alltic 

 voro hemma ett par timmar, lägo de antinger 

 utanför mitt kammarfönster, eller i min kammare 

 Vångsjobergs byggning ligger lågt och år icke fyl 

 lest 2 alnar från fönstren till marken. De lade 

 sig icke, om de genom rutorne sågo mig vara 

 rummet. Jag måste då öppna fönstret, då de ge^ 

 nast, hon alltid först och han straxt efter, hoppa 

 de in till mig. De voro synnerligt snygga ocl 

 håude aldrig att de orenade kammargolfvet elle 

 sin lega. De hoppade ut når de ville göra sit 

 tarf, sedan de sofvit, stundom långe, på en matt; 

 under mitt skrifbord, hon helst med hufvudet pi 

 mina fötter, och kommo sedan på samma sått ii 

 igen ätt få bröd, om jag ej slog igen fönstren ocl 

 gick ut till dem. De visade i synnerhet stor glådje 

 då de lösa fingo foija mig. Deras goda och ym 

 niga föda hade gjort dem ganska feta och så mun 

 tra att de sprungo efter hvaran hela timmen me( 

 tungan ur halsen och tillbakalagde oron. Stundon 

 lekte de med hvaran, sparkande då mycket tåt 

 med bakfottren, reste sig på dem mot hvaran, gjoi 

 de de håftigaste språng och galoppader, våjand 

 stubbar, stenar, rishögar och hoppande ofver dikei 

 gårdsgårdar och grindar med obeskriflig vighet ocl 

 hastighet. De lade sig aldrig i någon ©renlighet 

 kraspade med fottren och drogo halmen i stallet 

 eller måssan på bergen vål under sig, der de hvilade 



Den i3:de började de att fålla det rödbrun 

 kalfhåret, det vackra grå lyste igenom, och dei 

 Karunkel, om hvilken von LiNNé nåmner: "at 

 om den åfven finnes på honan vore det slagets sak 

 raste kännemärke", visade sig endast på lilla oxei 

 och kändes redan som en bana. 



Den igide voro de aldeles ljusgrå i hufvudc 

 och mycket mörkgrå under buken, der kalfhåre 

 först afFallit. De fållde nu nåftals. 



