224 



dagligen af Gossen i skogen, der han ät lajp, tallris/ 

 granris, enris, alqvistar blåbärsris, renmåssa och 

 Jjungi men derjenite hemma om* nätterna potåter, 

 hafra, blomsterho, torrt asplof, vicker, halm och 

 renmåssa till myckenhet. Ehuru nu mera icke al- 

 deles så vacker och glänsande som VildElgen, vac 

 han dock ganska fet och siat anda till Februarii 

 månad, då han fällde håret och blef alltid vid den- 

 na tid något mager. Testiklarne voro nedfallne, 

 karunkeln tilltog och 2:ne små ludna knappar höj- 

 de sig ofver hans panna. Dessa första horn vaxte 

 uåstan raka blott till 4 tums höjd, voro ludna till 

 Augusti månads slut; då han af dem skafde skin- 

 net så att de i September, Elgarnes llskogs-månad, 

 voro klara och hvassa. 



I Maji månad, såsom årsgammal, var han io|- 

 qvarter bog. Han reds minst 2:ne gånger i veckan 

 af Gossen efter posten, som hämtades en mil bort 

 ifrån Vångsjoberg. Gossen behofde aldrig låta opp 

 någon grind, han red ofver alla grindar och ofver 

 vanliga gårdesgardar . utan att Elgen rörde dem med 

 någon fot. Hvar gång jag promenerade till häst, 

 red Gossen efteråt på Elgen , som då gick utan aga 

 och besynnerligt uian att skrika. Vid hästens star- 

 kaste galopp, trafvade Elgen blott, och en gång 

 liil forsok en fjerdinsjsvåg på B minuter. Jag kun- 

 de icke långt rida på honom; ty dels vande han 

 som oftast på hufvudet, att se pa mig och gick 

 icke undan for sporrarne, dels tolde jag ej rörelsen, 

 som, ehuru icke skakande, förorsakade, for hvatt 

 hans långa steg, en obehaglig vridning i kroppen. 

 Den ende, utom deras dagiige Väktare, och någon 

 gång jag sjelf, som vågade rida Elgen, var min 

 ungdomsvån, Lif Medicus Per af BjERKe'M. De 

 hastar, som icke sett Elgen, skygde mycket un- 

 dan och en d^l skenade bert, då han kom; nisn 

 han kunde vattnas och bindas bredvid mina. 



